20 
tydningen varit oriktig, men det torde kunna sägas att i 
observationen stundom ligger något, som måhända ännu for¬ 
drar en utredning. Linné behandlade vanligen sådane frå¬ 
gor i sina akademiska disputationer, hvilka sedermera sam¬ 
manfördes i ett särskilt arbete, som han kallade amoeni- 
tates academicce. Många af dessa disputationer bära spår 
af att vara tillfällighets-arbeten, och måhända tillkomna på 
grund af då gällande åsigter om Lärarnes skyldighet, att 
genom sådane arbeten tillfredsställa vissa Universitets-lifvets 
fordringar. Deremot förekomma andra (Gemmce arhorum, 
Somnus plantarum m. fl.), hvilka företrädesvis utmärka sig 
genom den rikedom på observationer, som enligt min upp¬ 
fattning är karakteriserande för Linnés vanliga sätt att 
arbeta. 
Uti den sednaste framställningen af Botanikens historia 
förekomma några special-anmärkningar, som både der torde 
haft och väl framdeles skola få ett stort inflytande på bedöm- 
mandet af Linnés betydelse såsom vetenskapsman. Jag skall 
tillåta mig upptaga några af de som kunde synas mest gra¬ 
verande. 
Eedan Schleiden citerar en definition af Boerhaave så 
lydande: Botanica est scientice naturalis pars^ cujus ope 
felicissime et minimo negotio plantce cognoscuntur et in 
memoria retinentur, såsom betecknande för en ståndpunkt 
af vetenskapen, från hvilken Linné endast ”in einzelnen gluck- 
lichen Momenten genialer Erhebung .... sich losmachen 
konnte”. Hos Sachs heter det, att Linné var lången i den vill¬ 
farelsen, att vetenskapens högsta och enda värdiga uppgift 
vore att till namnet känna alla vextrikets arter, och att detta 
äfven af Linné med största bestämdhet uttalades. 
Ben Boerhaave tillskrifna definitionen anföres visserligen 
af Linné, likasom han öfverallt citerar föregående författares 
åsigter; men deraf följer väl icke att han äfven godkänner 
