12 
finnas en allmän öfverensstämmelse uti deras vigtigaste delar. 
För att finna den särskiljande karakteren niäste en mycket 
noggrann jemförelse föregå med alla närstående slägten; för 
att finna den allmänna, för alla arter af slägtet gemen¬ 
samma, måste arterne lika noga genom-mönstras. Det måste 
# 
blifva en följd af denna uppfattning, att för utfinnandet af 
slägt-typerne erfordrades en undersökning af vexternes vigti- 
gaste delar af helt annat slag än de före Linnés tid vanliga; 
och att för de funna slägtenas karakteristering erfordrades 
en helt annan framställningsform än den som fanns hos fö- 
regångarne. Man torde således kunna säga, att allt hvad 
som före Linnés tid var i sådan riktning tillgjordt, det måste 
göras om eller åtminstone granskas ånyo, och uttryckas på 
annat sätt. Eesultatet af detta arhete var Linnés Genera 
plantarum. Jag skall tillåta mig anföra ett par exempel för 
att visa hur Linné utförde sitt företag. Det allmänt kända 
slägtet Banunculus har i hela hlommans hyggnad den största 
likhet med slägtet Adonis; och Tournefort sammanförde också 
arter af håda till samma slägte. Linné skilj de dessa släg¬ 
ten, med angifvande af en liten nectar-afsöndrande grop 
(nectariet) på hlomhladets nedre del, såsom character essen- 
tialis för Banunculus. Han angifver i en anmärkning de 
olikheter i nectariet, hvilka förekomma hos olika arter, men 
han grundar icke derpå särskilda slägten, emedan han var 
öfvertygad att Banunculus var ett naturligt slägte. Men det 
är icke hlott den i nectariet uppsökta characteren i och för 
sig som förtjenar framhållas; utan Linné insåg äfven den 
analogi, som fanns emellan det föga utvecklade nectariet hos 
Eanunculus med de af honom lika henämnda organerne hos 
andra Eanunculaceer. — Sådane Linné uppfattade slägtena 
Banunculus och Adonis, sådane uppfattas de ännu i vetenska¬ 
pens nyaste uppställning af Genera plantarum. Charactererne 
äro de samma, med undantag deraf att nutiden vet att ovula 
