10 
men i Scholieriie har utgifvaren tillagt hvad som efter Linnés 
tid skulle hafva tillkommit inom vetenskapen. 
Det första i raden, och utan tvifvel det för en lång tid 
mest berömda af Linnés arbeten, var håns Systema Naturce. 
Under vetenskapens dåvarande tillstånd var det af oberäknelig 
vigt, att erhålla en uppställning för naturens otaliga former, 
så beskaffad, att icke blott de redan kända fingo sin bestämda 
plats och der med lätthet af hvar och en kunde återfinnas, 
utan äfven att hvarje sedermera upptäckt form der kunde 
inrymmas. Vore claven till systemet icke så enkel och så 
bestämd, att man med lätthet och säkerhet funne före¬ 
målet på den plats der det enligt claven borde sökas, så 
hade systemet förfelat sitt ändamål, och det Linneiska skulle 
i sådant fall blifvit ett nytt misslyckadt försök till de många 
förut befintlige, hvilka just genom bristen på nämnde egen¬ 
skaper visat sig obrukbara. Men det Linneiska sexual¬ 
systemet var i dessa afseenden så öfverlägset alla föregånga¬ 
res att man knappast kan undra öfver det allmänna erkän¬ 
nande, som nästan genast kom det till del. Det kan visser¬ 
ligen synas vara en mycket lätt sak att finna ett system, 
grundadt på antalet af vissa delar i blomman; och det kan 
väl antagas att en uppställning, gjord på detta sätt, bör både 
kunna blifva enkel och kunna med lätthet användas för både 
redan kända och dädanefter upptäckta former. Men Linnés 
system grundades icke uteslutande på ståndarnes antal, utan 
jemväl på andra ståndarnes förhållanden; och just härigenom 
visar det sig vara icke ett aprioriskt schema, utan grundadt 
på observation och en för dåtiden förvånande kännedom af 
de olika förhållanden, hvari ståndarne förekomma hos vexterne. 
Man torde knapt kunna anslå de på Linnés tid kända vex¬ 
terne till mera än Vis—V 20 af de nu kända; och dock torde 
det med fog kunna sägas, att knapt någon sådan structur 
af en blomma sedermera blifvit känd, att den bort föranleda 
