23 
vissa likheter mellan C. obtusata och C. supina , men 
de måste erkänna tillvaron af flere olikheter dem 
emellan; de hafva påpekat de hegge arternas habituella 
likhet såsom ett intryck de sjelfve erhållit vid deras 
insamling, men de hafva ej framlagt några detaljer 
för att styrka intryckets öfverensstämmelse med den 
objektiva verkligheten; de hafva till full evidens be¬ 
visat, att C. supina kan synas monostachysk, men de 
måste erkänna, att denna art äfven i ett så monströst 
tillstånd är olik C. obtusata. 
Innan jag lemnar denna resumé af de nämnda 
uppsatsernas innehåll, torde det vara i sin ordning 
att med några ord belysa det ofvan citerade uttrycket 
77 die letzte Lücke in der Keihe der Ueber gangsfor men 77 . 
Enligt hvad jag kan finna har endast en *) öfver- 
gångsform blifvit omnämnd, nemligen C. supina f. 
monostachys, hvilken Garcke synes hafva påträffat 
77 icke sällan 77 och af hvilken Ascherson sett tvenne 
exemplar, ett i sitt herbarium, ett i naturen. Utan att 
i minsta mån vilja förringa värdet af uppgiften om 
en verkligt monostachysk C. supina vågar jag här på¬ 
peka, att en Carex-art lätt kan synas vara monasta- 
chysk, ehuru den i sjelfva verket är heterastachysk. 
Dylika former, hvilka jag kallar pseudo-monostachyska, 
har jag bland det mig tillskickade materialet påträffat 
i 4 exemplar, der ibland ett, taget af Garcke. Vid 
första anblicken synas dessa 4 hafva verkligt enkelt 
ax — de besitta endast ett, 2—4-blommigt, honax, 
hvilket har sin plats vid hanaxets bas och hvilkets 
fruktgömmen placerat sig, ett par till höger, ett par 
till venster om hanaxskaftet, så att de synas utgå 
från detsamma — men en noggrann undersökning vi¬ 
sar, att dessa fruktgömmen (eller honblommor) utgå 
*) Ascherson omnämner visserligen en dioik hanform af arten, 
men densamme kan väl ej gerna anses som öfvergångsform till C. 
obtusata. 
