24 
från en egen axel, hvilken, om än i ett af de åbe¬ 
ropade fallen förkrympt till 1,5 m.m:s längd, dock 
alltid lins såsom en gren på det terminala c^-axets 
skaft. Jag har af t venne andra Carices, nemligen 
C. irrigua och O. globularis sett s. k. monostachyska 
former, men funnit dem i sjelfva verket vara pseudo- 
monostachyska, hvilket å ena sidan icke innebär nå¬ 
gon protest -mot tillvaron af verkligt monostachysk 
C. supina , irrigua och globularis , men å den andra är 
egnadt att påvisa möjligheten af en förvexling mellan 
en forma monastachys och en forma pseudomonosta- 
chys af dessa arter. 
Att en monostachysk eller pseudomonostachysk 
form af en heterostachysk art skall visa förändring 
med afseende på bractese, är helt naturligt. Då 
Ascherson påpekar, att C. supina f. mono stadigs har ett 
förkrympt skärm ”als Tragblatt einer nicht vorhande¬ 
nen Seitenæhre,” har han gjort samma observation, 
som jag sedan gjort på de pseudo-monostachyska exem¬ 
plaren — med den skilnad, att hos dessa sidoaxet, 
ehuru skenbart borta, dock i verkligheten finnes. Med 
”den sista luckan i öfvergångsformernas rad” mellan 
C. supina och C. obtusata förstår Ascherson en form 
af C. obtusata med ett dylikt förkrympt skärm, hvil¬ 
ket enligt hans mening borde antyda ett försvunnet 
sido-ax. En dylik form känner han ej, men anser, 
att i en sådan skulle det faetiska beviset för C. 
supinæ och C. obtusatæ art-enhet med nödvändighet 
, vara funnet. 
Såsom ofvan blifvit meddeladt, har jag lyckats 
helt tillfälligt finna en dylik /. bracteata af C. obtusata. 
Men icke närmar sig frågan derför sin lösning i den 
riktning, som A. önskar. ”Bractea” kallas här den 
nedersta honblommans axfjäll, då der emot på den 
pseudo-monostachyska C. supina den nedersta 9-blom- 
man har sitt eget fjäll, beläget innanför den förkrympta 
braetean. I förra fallet är det således ett axfjäll — 
