70 
Jag vänder mig dä först mot de anmärkningar, som 
hafva allmännare betydelse. En af dem, ofta upprepad, rör 
prioriteten. Må vi då undersöka, hvad denna för en stabil 
nomenklatur så vigtiga grundsats egentligen innebär. Jo, 
”respekt för de en gång gifna namnen!” Men månne alla 
namn förtjena att respekteras? Vid närmare granskning af 
den massa namn, som blifvit använd för former inom detta 
och andra kritiska slägten, finner man dem tillhöra tvänne 
väsendtligen skilda kategorier: sådana, som måste respekteras 
och sådana, som böra förkastas. Till den senare kategorien 
höra, enligt min öfvertygelse : l:o namn, gifna af herbarii- 
forskare , hvilka om den framstälda arten icke ega annan 
kunskap, än den de kunnat inhämta genom några ofta ofull¬ 
ständiga och kanske atypiska herbariiexemplar, — 2:o namn, 
gifna af botaniska turister utan kännedom om den ”nya” ar¬ 
tens formkrets och affinitet, — 3:o namn på s. k. kollektiv¬ 
arter, omfattande väl skilda former, hvilka namngifvaren be¬ 
visligen icke känt, — 4;o namn ”ad interim” på etiketter och 
i byteskataloger etc., utan bifogad diagnos, — 5:o namn ur 
opublicerade acta, t. ex. ”in schedulis”, ”in herb, meo”, ”in 
litteris ad amicos” etc., för att åt namngifvaren vindicera en 
oberättigad prioritet, — med ett ord : alla namn , hvilkas 
verkliga betydelse varit namngifvaren okänd. Att respektera 
dylika namn, vore att uppmuntra en lättfärdig dilettantism, 
som utan sorgfälliga undersökningar namnar hvarje tillfälligt¬ 
vis anträffad form. Vetenskapen har intet gagn, men väl 
skada af dylikt förfarande, i det en senare monograf, obekant 
med arten af föregångarnes ”forskning,” tvingas att söka ut¬ 
reda rätta betydelsen af namn, som varit namngifvarne sjelfve 
fullkomligt okänd. Focke, som ju har stor auktoritet äfven 
hos svenska ”rubologer”, yttrar i afs. på här vidrörda för¬ 
hållanden: ”Um angebliche Arten, die auf einen einzigen 
Strauch oder ein par trockene Zweige begründet worden sind, 
habe ich mich sehr wenig bekümmert”. Och vidare : ”Ich 
spreche es offen aus, dass ich für ungenaue, ohne Rücksicht 
auf bekannte ähnliche Formen abgefasste Beschreibungen, gar 
keine Prioritetsrechte anerkenne.” 
Till den förra kategorien eller namn, som måste respek¬ 
teras, höra deremot alla välgrundade, på sorgfälliga natur¬ 
studier stödda namn. Någon afvikelse från denna grundsats 
torde Prof. A. hos mig icke kunna uppvisa. Men huru har 
A. sjelf förfarit i detta hänseende? Genomgår man det på 
skarpsinniga genealogiska konjekturer så öfverrika verk (”Some 
