71 
observations on the genus Rubus”), hvarmed A. nyligen rik¬ 
tat vetenskapen, så möter man mångenstädes namn, som ovil- 
korligen tillhöra det förkastliga slaget, hvaremot många äl¬ 
dre och väl grundade namn blifvit förkastade. 
Att jag ”uppdelat R. corylifolius i flere nya arter”, an¬ 
ser A. hafva ”ytterligare ökat oredan och namnförbistringen 
inom detta slägte.” Jag vill svara härpå med ett enkelt räk- 
nestycke: antag att en växt grupp finns, som innehåller en 
mängd outredda och obestämda former. Någon framletar 
häribiand vissa samhöriga och från de öfriga väl skilda for¬ 
mer, hvilka han, i likhet med bruket inom andra grupper, 
afskiljer och framställer såsom egna arter: har han härigenom 
ökat antalet af de outredda formerna? Antag vidare, att en 
annan förf. af subjektiva skäl förändrat de sålunda fram- 
stälda arternas systematiska betydelse och namn: har han 
derigenom minskat ”oredan och namnförbistringen?” 
I samband härmed kan jag icke undertrycka några an¬ 
märkningar mot den metod, som Prof. A. följt vid behand¬ 
lingen af denna grupp. I stället för en förutsättningsfri och 
naturtrogen bearbetning, har A. uppenbarligen gripit verket 
an, för att på densamma tillämpa ”darvinismen”, sådan kan 
uppfattat den. Deraf hans förnekande af arträtt åt äfven de 
mest utpräglade och fristående formerna, ty — ”de böra 
samtlige såsom underarter eller varieteter föras till Smiths 
R. corylifolius ”. Något bevis härför anföres icke, ty såsom 
sådant kan icke gälla det aprioriska påståendet, att alla hit¬ 
hörande formkomplexer sammanbindas genom mellanformer. 
Deremot uppradas en massa genealogiska probabilitetskalky- 
ler öfver nuvarande formers relativa ålder, uppkomst, fäder 
och fädernesland, med mycket mera, hvarom man ingenting 
vet eller kan veta, men hvaraf det klarligen skall framgå, 
att de alla utgöra en enda art, — en i sanning märkvärdig 
art, hvilken A. tyvärr underlåtit att diagnosticera. I stället 
för diagnos hänvisas till Smiths beskrifning i Fl. Brit. Men 
enligt denna måste från R. corylifolius af söndras alla de for¬ 
mer, som hafva kantiga turioner, krökta taggar, gråludna 
blad, skaf tade småblad, fåblommig, grå- eller kvitluden inflo¬ 
rescens, röda blommor, utstående eller nerböjdt fruktfoder 
m. m. Hvart hänför då A. alla dessa former, hvilka således 
icke tillhöra Smiths art? Jo, till R. corylifolius Sm.! — 
I följd af Prof. A:s metod har den Linneanska, lika logiska 
som bekväma, nomenklaturen blifvit slopad. Om nu någon 
skulle vilja nämna en af hans underarter eller former, måste 
han upprepa 3, stundom 4—5 namn. — Beträffande de af A. 
