72 
uppställda s. k. underarter, synas de flesta onaturliga, såsom 
omfattande för deras komplex främmande former. Hans va- 
rieter äro till större delen blott herbariiformer och andra äro 
grundade på förhastade observationer, t. ex. var. suberectus 
af R. pruinosus. Den växer neml. i ett tätt snår af Prunus 
spinosa och Rosæ, der han har godt tillfälle att följa den, 
särdeles för Corylifolii, utmärkande böjelsen att klättra. Detta 
har emellertid gifvit A. anledning till 2 olika hypoteser för R. 
pruinosi ursprung : när han växer fritt, och således nedlig- 
gande, äro hans föräldrar R. Idæus och ”nemoralis”, men då 
han växer bland buskar äro de R. Idæus och Wahlbergii! — 
Men jag lemnar för närv. detta märkliga arbete, hittills al- 
lenastående inom vår botaniska litteratur, och öfvergår till 
de enskilda anmärkningar, som torde böra upptagas. Num¬ 
ren motsvara formerna i mina exsikkater. 
11. B. umbraticus benämde jag såsom F. Aresch. i Hn. 
Skand. fl., ej anande, att hans bestämning var origtig. A. 
rättar nu sjelf detta misstag, men begår ett nytt, då han 
identifierar den med B. confinis, som skiljes från alla R. vil- 
licaulis former genom lågböjd och krypande, mot toppen få¬ 
rad turio med tätare starkare och något olikformiga taggar, 
— mindre, groft o. ojämt dubbelsågade o. tvärt tillspetsade 
blad, — mindre blommor med hvita breda kronblad med kort 
klo, hvitgröna stift och mot frukten uppböjda foderspetsar, 
m. m., samt 2 veckor tidigare blomning. 
13 o. 14. B. similatus. Här anmärker A. ”att jag 
förbisett hans redan publicerade R. insularis”. Detta skedde, 
emedan jag icke kunde identifiera den / efvande växten med 
hans beskrifning i Skånes flora, tagen efter herbariiexemplar. 
För öfrigt kunde jag icke föreställa mig, att dessa i Kulla¬ 
trakten, der ju A. ofta botaniserat, så allmänna former voro 
honom så okända, att han beliöfde ”gå öfver ån efter vatten”, 
för att uppsöka dem bland Neumans exsikkater från — Wä- 
derön, det enda honom då (1881) kända växtstället. Häraf 
föranledes jag antaga, att Kullaformerna voro skilda från 
Wäderöformen. Lektor Neuman har sedermera, såsom det 
synes, bevisande ådagalagt, att alla dessa former, n:r 11, 13 
o. 14 (inclusive R. insularis) tillhöra R. villicaulis Koehl. 
(non Aresch.). Se Vet. Ak. förh. 1883. 
19, 20. B. taeniarum påstår A. vara en typish B. in¬ 
festus Whe, hvilka former ”Focke för öfrigt redan identifie¬ 
rat”. Men, om man får antaga Weihes och Fockes fram¬ 
ställning af R. infestus vara rigtig, och om man med den¬ 
samma jämför R. tæn., så framstå åtskilliga differenser, som 
