82 
tvänne varieteter, som jag inrangerat under subspecies R. 
* maximus L. (F. Aresch). Denna ena af dessa varieteter 
är var. raduloides Aresch. Att beskrifningen på denna 
form (i Blytt Norg. Flora) afser en luxurierande form, 
såsom hr L. riktigt anmärker, utgör enligt mitt förme¬ 
nande ej något hinder för namnets användande på den 
typiska formen, då det är fullt säkert, att R. raduloides 
hör till ifrågavarande varietet, och det sålunda här en¬ 
dast gäller en emendation af beskrifningen. Då jag emel¬ 
lertid ej kunde benämna den andra varieteten (eriocarpus) 
rosiflorus, som afsåg båda varieteterna, måste jag, ehuru 
ogerna, öfvergifva detta namn. 
På tal om nomenklaturen kan jag ej underlåta att fästa 
uppmärksamheten på hr L’s rätta förhållandet vanställande 
framställning af min bestämning af R. Scheutzii. Såsom af 
mitt arbete (pag 155) synes, har jag hänfört denna form till 
JR. cordifolius Wh, till hvilken jag äfven anser JR. Münteri 
Marss. höra. Bland de former som enligt min åsigt böra in¬ 
nefattas under R. cordifolius kommer R. Münteri närmast 
vår art. 
Det torde vara gagnlöst att med hr L. inlåta sig i någon 
diskussion rörande artbegränsningen. I denna fråga har jag, 
liksom alla andra tänkande naturforskare i våra dagar, som 
sysselsatt sig med mycket formrika slägten, ansett mig böra 
uppställa kollektiva arter, der förhållandena i naturen dertill 
föranledt. Det är likväl endast för R. corylifolius och till 
någon del för R. insularis, som jag genomfört denna prin¬ 
cip. De öfriga typerna hafva deremot blifvit behandlade hvar 
för sig af den orsaken, att de dels i vårt land äro isolerade dels 
att jag behöfver ytterligare studier på kontinenten för att 
med något hopp om framgång kunna på ett naturligt sätt 
gruppera dem. Hr L. utgår vid införandet i vetenskapen 
af nya arter från det visserligen i och för sig obestridliga 
faktum, att hvarje i fysiskt hänseende väl begränsadt område 
hyser jemte kosmopolitiska äfven endemiska arter, men då 
han såsom sådana områden (Bidrag till v. Sveriges och s. 
Norges Rubi corylifolii, pag. 1 ) betecknar vestra Sverige, 
Skåne, östra Sverige, så vittnar sådant om en alltför begrän¬ 
sad synvidd. Man kan ej uppvisa någon enda, verkligt god 
och väl begränsad art inom andra slägten, som är endemisk 
i någon af dessa trenne områden. Men hr L. tyckes gå ännu 
längre i sina förutsättningar, ty han synes anaga, att hvarje 
form, som är skild från öfriga förut i vårt land beskrifna 
arter, är en ny, endemisk art. Derigenom besparar sig vis- 
