85 
En i Finland förbisedd art var Festuca glauca 
Lam., h var af talrika exemplar förvarades i finska mu¬ 
seets herbarium från Ladogas stränder (ss. Kone vits, 
Pyhäjärvi, Kronoborg och Walamo) samt från La- 
vansaari och Hangöudd. Den hade vanligen inlemnats 
såsom F. duriuscula , någon gång såsom F. ovina. Att 
döma af de inlemnade exemplaren torde denna art, 
som i Ingermanland var en karaktärsväxt för lösa 
sandfält, äfven på flysandsfälten vid Ladogas stränder 
vara af fysiognomisk betydelse. Den skilde sig från 
F. ovina genom betydligt gröfre och styfvare växt, 
blekt gulaktig färg, pruinösa slidor (öfverdragna med 
vaxbeläggning) samt mycket större vippa och blomfjell. 
Slutligen meddelade föredragaren, att den på 
Ladogas östra kust anträffade Sempervivum - arten icke 
var S. tectorum utan S. soboliferum Sims., hörande 
till en annan afdelning af slägtet, och utmärkt genom 
talrika, slutligen affallande, långskaftade, innovationer, 
sex-taliga blomdelar, uppräta, klockligt sammanstående, 
gulaktiga kronblad etc. 
Till publikation anmäldes: ”Schistophylla scandi- 
navica revisa” och ”Små bidrag till nordens mossflora 
I” af S. O. Lindberg; ”Symbolæ ad Mycologiam fenni- 
cam XIX” af P. A. Karsten. 
Den 5 mars 1887. Doktor O. Kihlman framlade 
exemplar af den för Europas flora förut okända Fo- 
tamogeton vaginatus Tarez., till växtsätt och förgrening 
erinrande om P. pectinatus L., men specifikt skild 
bland annat genom trubbiga blad med mycket kort 
snärp, 5—11 kransar i axet, mindre, lågt kölade 
frukter och glatt märke. T svenska och finska her¬ 
barier hade föredragaren funnit arten betecknad dels 
såsom P. pectinatus , dels såsom P. zoster aceus och in¬ 
samlad från 5 skilda lokaler vid kusterna af bottniska 
viken, i hvars norra del den torde vara temligen 
utbredd. De sydligaste fyndorterna voro Oravais på 
