97 
ställen liar slidan uppliöjda nerver, bestående af kärl¬ 
knippen, som utåt äro begränsade af ganska starka 
baststrängar. Somliga af nerverna ha ett egendom¬ 
ligt förlopp, hvilket torde skydda slidan mot sönder- 
slitning. Ifrån bladskaftets sidor utgå nemligen hvar 
sin nerv snedt utåt och nedåt och genom en tvär- 
anastomos förenas dessa två nerver till ett fast band, 
som omsluter stjelken och delar slidan i två afdelnin- 
gar, en öfre och en undre. De öfriga nerverna gå 
mer eller mindre parallelt med stammens längdrikt¬ 
ning och löpa nedåt och uppåt från bandet. Meisner, 
som redan 1826 beskrifvit de snedt löpande nerverna, 
kallar dem 11 nervi transversi vel communicantes” 
P. aviculare och P. Rdji. Stipelslidan hos dessa 
arter uppdelas i spetsen i två långsträckta flikar, som 
stå fritt ut från stjelken (hos Hy dr opiper bildar slidan 
deremot en i öfre ändan temligen jämt af huggen cy¬ 
linder). Till sin anatomiska bygnad äro dessa flikar 
ytterst svaga, blott ett par cellager tjocka med mycket 
tunna cellväggar. Cellerna äro sträckta i flikarnas 
längdriktning, hvilket väl bidrager till, att dessa lätt 
kunna rispas upp längsefter i trådlika småflikar. Fli- 
karnes svaga cellväfnad är ganska skarpt afgränsad 
mot den egentliga, stammen omfattande slidan. Cell¬ 
lagren förökas här, cellväggarna förtjockas, cellerna 
äro större och öfvergå temligen tvärt från den i stam¬ 
mens längdriktning sträckta formen till en större ut¬ 
sträckning i tangential riktning. Nerverna i stipel¬ 
slidan hos dessa arter äro icke så synnerligen lämp¬ 
liga för skydd mot upprispning, ty fullständiga nervi 
transversi saknas. I stället hindrar parenkymet i den 
stjelken omfattande delen af stipelslidan dennas upp¬ 
rispande. Hos stipelslidan af P. aviculare utgöres den 
inre, mot stammen vända epidermis at tangentia lt 
sträckta celler med isynnerhet de tangentiala väggarna 
starkt förtjockade. Närmast innanför den inre epi¬ 
dermis ligger ett eller ett par lager af celler, som 
7 
Bot. Notis. 188 7 . 
