98 
äro ännu mer sträckta i tangential riktning ock van¬ 
ligtvis ha mycket liten, stundom knapt märkbar lu¬ 
men. Till följd liäraf bilda de en cellkomplex, till 
utseendet ganska mycket påminnande om den s. k. 
liornväfnaden. På de ställen, der de af jemförelsevis 
starka baststrängar åtföljda kärlknippena gå fram, 
saknas vanligen denna väfnad; den uppträder isyn¬ 
nerhet på de tunnare ställena af slidan. Den yttre 
epidermis, vanligen skild från den hornväfnadsartade 
genom en klorofyllförande väfnad, utgör es af stora 
celler, med äfvenledes förtjockade väggar. — Hos P. 
Raji visa åtminstone de undersökta exemplaren en 
märkbart svagare utveckling af stipelslidan än hos 
P. aviculare , i ty att de yttre cellväggarna i den inre, 
mot stammen vända epidermis är tunnare, de innan¬ 
för liggande lagren föga hornväfnadsliknande, i all¬ 
mänhet försedda med större cellumina och mindre 
tangentialt sträckta celler, samt de mellan nerverna 
befintliga delarna af slidan i allmänhet tunnare. 
P. amphibium. Hornväfnadsliknande cellager fö¬ 
rekomma icke i stipelslidan hos någondera af denna 
arts båda former, och parenkymcellerna äro jämte 
epidermis i allmänhet ganska tunnväggiga hos båda 
formerna, men hos landformen har den mot stammen 
vända epidermis ungefär dubbelt så tjocka cellväggar 
som motsvarande delar hos vattenformen. Bägge for¬ 
merna ha mycket väl utvecklade nervi transversi. För 
öfrigt är, som bekant, slidan hos landformen starkt 
hårig, hos vattenformen glatt. 
P. repens. Hornväfnadsartade lager saknas, cell¬ 
väggarna i samtliga parenkymlagren och epidermis 
äro mycket tunna. Nervi transversi saknas och ner¬ 
verna i allmänhet äro svagt utbildade, hvadan slidan 
lätt kan rispas upp. Den är ganska lång, betäcker 
merändels mer än hälften af de utvuxna internodierna, 
skrymper för öfrigt snart ihop och sitter vissnad på 
stammen. 
