105 
Sådana fall med varaktiga formationer af triandra 
torde emellertid, som sagdt, höra till sällsyntheterna. 
Det vanligaste är att de unga triandrasivären efterhand 
uppblandas med representanter från gr ann vegetationen, 
råka i delo med dessa och förr eller senare gå under. 
Redan på samma gång som triandra har kanske en 
och annan Alnus incana , S. nigricans och dapJmoides 
infunnit sig. Till dessa sälla sig flere och på det 
sättet uppstår så småningom ett biandsnår, hvari 
mängden och arten af inkräktare bestämmer vegeta¬ 
tionens framtida utseende. Den utan all jemförelse 
farligaste af dessa fiender är gråalen, Alnus incana. 
Den växer mycket fort och påverkas ej synnerligen 
af de om gifvande Salices, hvaremot den på grund 
af sin yfviga förgrening och sin stora bladmassa med 
åtföljande riklig beskuggning snart blir en för trian¬ 
dra besvärlig granne. Förekommer den spridd och 
gles inom triandr abeståndet, kan den väl ej medföra 
någon större skada för detta, men i ett snår, der 
triandra och Alnus incana växa blandade om hvaran¬ 
dra i lika mängd, kommer den senare, när den efter¬ 
hand skjuter i höjden, att mer eller mindre fullstän¬ 
digt öfver skugga triandra. Yerkan här af blir för 
denna högst förderflig. Utestängd från solljuset och 
påverkad af Alnus kan triandra ej uthärda, utan för- 
kväfves och dör. Denna triandras underlägsenhet 
gentemot gråalen har jag iakttagit på många ställen. 
På Sandgrundet invid Karlstad, en ö, som enl. C. A. 
Agardh i Bot. Not. för 1849 nybildades på 1840- 
talet, fann jag triandra i stor mängd utmed stranden, 
der den kan sägas vara förherskande, men på öns 
inre hade den blifvit ersatt af al och björk. Mellan 
alarne (A. incana), som nådde en höjd af omkr. 6—7 
meter, fann jag en mängd förtorkade eller tynande 
abuskar, som tydligt vittnade om, att denna 
art här en gång gått till, men sedermera blifvit öfver- 
flyglad af Alnus. På en närbelägen ö, som med all 
