136 
jag anstalt några strödda undersökningar, för hvilkas 
resultat jag här vill i korthet redogöra. 
I. Trädar tade växter. Beträffande dessa har jag 
jämfört uppräta grenar med hängande af samma form 
(Casuarina , Fraxinus parvifolia), eller närstående for¬ 
mer, af hvilka den ena karakteriseras af uppräta, den 
andra af hängande grenar ex. Fraxinus excelsior och 
v. pendula). 
Casuarina muricata har en del grenar uppåtrik- 
tade, under det andra är o fästade på dessa och slakt 
nedhängande. Hos de senare är tvärsnittets radie 
ungefär tre gånger större än afståndet från centrum 
till bastets omkrets, under det att den hos de upp¬ 
räta grenarne icke är fullt dubbelt så stor. Som de 
hängande grenarna äro mycket smalare än de upp¬ 
räta, komma de mekaniska väfnaderna (veden och 
bastet) att intaga betydligt mindre volym hos dem 
än hos de uppräta. 
Fraxinus parvifolia har grenarne riktade åt alla 
håll; de som hänga rätt nedåt äro längre och sma¬ 
lare än de utstående eller uppåtriktade. Tvärsnitt, 
anbragta på lika afstånd från toppen af hängande 
och icke hängande grenar, visa en olika utbildning 
af den ring, som går genom barkparenkymet och är 
bildad af grupper af bast och skier enkym, hvilka om¬ 
växla med hvarandra och sins emellan äro fast för¬ 
enade. Hos hängande grenar närmar sig nämligen 
denna ring mera formen af en regelbunden krets, än 
hvad förhållandet är hos uppräta eller utstående gre¬ 
nar; här skjuta nämligen bastcellgrupperna oftare in 
flikar mot centrum, till följd hvaraf de få ett oregel¬ 
bundet utseende, och sklerenkymcellerna bilda mera 
tydligt vågiga förbindande väfnader. Tydligt är, att 
denna vågiga ring är starkare utbildad, innehåller 
mera mekaniskt material än den mera jämna ringen 
hos hängande grenar. Dessutom äro sklerenkymcellerna 
(på tvärsnitt på lika afstånd från toppen) kraftigare 
