138 
hvilka senare vedmassan intar större delen af tvär¬ 
snittet, under det barkparenkymet oeh märgen har 
största volymen hos viminalis. 
Hos de undersökta träden*>kännetecknas alltså de 
hängande grenarna gentemot nppräta hos samma eller 
närstående former deraf, att de är o längre, smalare, 
med svagare mekaniskt system, som visar tendens till 
centralt läge. 
II. Örtartade stamorgan. Beträffande de örtar- 
tade stammar, jag undersökt, har jag mig visserligen 
icke bekant, huruvida de i vildt tillstånd förekomma 
äfven fritt nedhängande. I De Candolles Prodromus 
och Monograph. Phaner. angifvas de — utom Chloro- 
phytum , om hvilken intet växtsätt uppges — såsom 
på marken nedliggande. Jag har dock betraktat dem 
som hängande organ, då de i odladt tillstånd växa 
nedhängande och såsom sådana trifvas väl, hvadan 
möjligheten icke är utesluten att de i vildt tillstånd, 
när tillfälle erbjuder sig, kunna vara hängande. 
Kleinia gonoclaäa (närmast slägt med Senecio). 
Alla fasta väfnader saknas, utom ett par lager sub- 
epidermala celler med kollenkymatisk förtjockning, 
jämte veden, som bildar en mycket smal ring, blott 
x j j „ så tjock som tvärsnittets radie. Den centripetala 
tendensen är här icke mycket utpreglad, då tvärsnit¬ 
tets radie förhåller sig till afståndet från centrum till 
vedens omkrets som 5 till 3. Vedens elementer äro 
tunnväggiga och ha ganska stora lumina. I Upsala 
Bot. Trädgård växer den ganska långt nedhängande, 
ehuru den anatomiska bygnaden icke synes vara vi¬ 
dare tillpassad för ett sådant växtsätt. 
Dichondra argentea (Convolvulacé) har i Bot. Trädg. 
långa, hängande stjelkar. Bast saknas. Både utom 
och inom vedringen ligger leptom. I centrum är 
en liten lufVörande gång. Vedringens tjocklek är i 
medeltal l l af hela tvärsnittets radie. Dess läge i 
förhållande till centrum finner man deraf, att hela 
