145 
hos livarje art, men hvilken hos de olika arterna va¬ 
rierar mellan 0,25 och 2 mm. diameter. Under det 
endast få af rotens grenar på vanligt sätt fortsätta 
sin tillväxt i längd, är o de talrika grenarna af nyss 
anförda slag på grund af sin begränsade tillväxt och 
konstanta längd verkliga rotdvärggrenar. Någon gång 
upprepa de denna slags tillväxt i spetsen och bilda 
en kedja af några få led efter hvarandra, hvilka alla 
hafva endogent ursprung liksom de öfriga rotgre¬ 
narna. Till en början äro de korta rotgrenarna klädda 
med en med rothår försedd epidermis, men denna 
försvinner senare, och det underliggande cell-lagrets 
yttre membran antager en mera resistent beskaffenhet. 
Barken, som utgör deras hufvudsakliga beståndsdel 
och omgifver de af endodermis omslutna centrala kärl¬ 
strängarna, karakteriseras i anatomiskt hänseende af 
spiral- eller nätformiga aflagringar hos cellmembra- 
nerna. De skrympa derföre icke samman efter tork¬ 
ning och deras massa har svampaktig konsistens. När 
det bärande rotstycket börjar sin sekundära tillväxt, 
hafva de korta rotgrenarna uppfyllt sin bestämmelse 
och bortdö efter hand, dock med sin svampiga bark 
ofta längre tid mekaniskt vidhängande. 
Frågar man efter dessa rotgrenars fysiologiska 
uppgift, torde svaret rigtigast hämtas från motsvarande 
delar med samma anatomiska struktur hos andra väx¬ 
ter, och i detta hänseende erbjuder sig i första hand 
luftrötternas velamen radicum hos Orchideer och Aroi- 
deer, fastän af annat ursprung. Denna äfven hos de 
under jordytan befintliga rötterna och bladslidorna hos 
våra Liparis- och Malaxis-arter förekommande, af pa- 
renkymceller med spiral- eller nätlika aflagringar i 
membranen bestående svampiga väfnad, hvilken man 
äfven iakttagit hos åtskilliga Amaryllideers och Lili- 
aceers rötter och som äfven tillkommer bladen och 
stjelkbeklädnaden hos Sphagnum, har ovedersägligen 
till uppgift att uppsamla och qvarhålla vatten. Ju 
10 
Bot. Notis. 1881. 
