167 
icke någon vegetativ knopp på andra sidan af topp¬ 
blomman i f. h. t. högbladet d. v. s. i vecket af a 3 . 
Ännu tydligare än i förra fallet visar sig liär, att det 
yngre bladet i hvarje par är det knoppalstrande. Det 
händer tillfälligtvis, att det högbladet motsatta ört¬ 
bladet står på öfvergång mellan dessa bladformer och 
äfven ger upphof till en blomställning; härmed är i 
hufvudsak redogörelse redan lemnad för följande fall. 
III. Hittills hafva vi funnit endast ett högblad 
före toppblomman. Ojemförligt mycket sällsyntare 
förekomma tvänne, tafl. 8 fig. 3. De båda motsatta 
högbladen äro genom ett utveckladt mellanled skilda 
från föregående bladpar och dermed fullständigt alter¬ 
nerande. Högbladens och foderbladens ordningsföljd 
är h 1 , h 2 , f 1 , f 2 ; bladen a 1 , a 2 ,!]. 1 och b^b^li 2 stå 
såsom i förra fallet i tvänne spirallinier, som med 
div. V 2 omkretsa stammen. 
Af det ofvanstående framgår: att det knoppalst¬ 
rande bladet är det yngre i bladparet; att högblad 
och foderblad äro tvåsidigt anordnade med div. V 2 , 
hvilken ställning, tillfälligt förekommande inom den 
vegetativa regionen, här är normal; att toppblomman 
vid de relativa hufvudaxlarne icke har någon alla de 
enskilda fallen omfattande, bestämd ställning till den 
föregående axeln. Dess ställning bestämmes nemligen 
af antalet örtbladspar, som föregå högbladen, och detta 
antal vexlar mellan 2—5, vidare af högbladens antal, 
som'kan vara 1—-2, och om endast ett högblad finnes, 
äfven af dettas ordningsföljd; det kan motsvara an¬ 
tingen det äldre bladet i ett par (fig. 1) eller det 
yngre (fig. 2). Af figg. synes bäst, huru dess plats 
och följaktligen äfven toppblommans ställning häraf är 
beroende. 
Fig. 3 ä,r i enlighet med tvänne fullt öfverens- 
stämmande, för flera år sedan iakttagna specialfall, 
och jag kan numera ej afgöra, om fig. 3 afser sido¬ 
grenar eller möjligen sjelfva hufvudaxeln. Under sist- 
