171 
grenen helt och hållet undertryckt), inom den florala 
regionen är a-grenen kraftigast (b-grenen saknas der- 
emot här i följd af b-bladets upptagande i fodret). 
Förekomsten af zigzagknippen i de motsatta högbla¬ 
dens veck, således på öfvergången mellan. den veget, 
och flor. regionen, kan i före varande fall anses bevisa, 
att dem emellan nämnda skiljaktighet i grenarnes ut- 
vecklingsstyrka finnes, och att således de enskilda 
blomskaftens ensamma högblad verkligen är dessa gre¬ 
nars första blad. Fullständig motsvarighet anträffas 
t. ex. inom de Portulacacece närstående familjerna, 
Silenaceœ och Alsinacece , med den skiljaktigheten lik¬ 
väl, att vid den veg. reg. a-grenen ofta .är ensam ut¬ 
vecklad, vid flor. reg. b-grenen kraftigare och slut¬ 
ligen ensam qvarstående. Sammanställas alla ofvan 
anförda skäl, torde med en till visshet gränsande san¬ 
nolikhet kunna antagas, att typiskt ett enda förblad 
förefinnes i blomställningen hos Montia. 
Asigterna om blommans orientering äro, som 
nämndt, vexlande. Enligt Eichler stå förbladen, som 
angifvas vara tvänne, trans verselt och korsvis med de i 
medianplanet fallande foderbladen, af hvilka det i knop¬ 
pen inre är vändt mot axeln. Almquist beriktigar denna 
uppgift om förbladets och foderbladens inbördes ställning 
och angifver divergensen */ dem emellan; blomman 
ställes med det yttre foderbladet mot axeln och med 
förbladet framåt i medianplanet eller obetydligt afvi- 
kande från detsamma. Men då förbladen aldrig hafva 
en sådan ställning, kan det i fråga varande bladet 
icke vara ett egentligt förblad, utan blomställningen 
antages hafva uppkommit af vegetativa axlar genom 
felslående af ett visst antal örtblad, så att högbladet 
skulle vara först det 3:dje eller 4:de bladet i ordnin¬ 
gen. Blomställningen kan då icke heller vara ett ty¬ 
piskt zigzagknippe. 
Endast under förutsättningen af de successiva 
axlar nes antidromi och af felslåendet af ett bestämdt 
