173 
hos Mont ia blommorna så, att de blifva lika oriente¬ 
rade till sympodiet; i följd af blommornas samman¬ 
trängda läge blifver likväl förskjutningen vid de sista 
axlarne stundom oregelbunden, och ställningar upp¬ 
komma, som närma sig till den af Eichler angifna. 
Eichlers och Almquists sinsemellan motsatta åsigter 
om blommans orientering torde låta förklara sig just 
genom de nämnda förskjutningarne ur den mellanställ¬ 
ning blomman ursprungligen har. 
Man har stundom betraktat den 2-taliga kransen, 
som i det föregående benämts foder, såsom högblad, 
men hvarken ställningsförhållandena eller någon annan 
omständighet tala derför. 
Den kanske mest anmärkningsvärda egendomlig¬ 
heten vid i fråga varande växt är läget af blommans 
symmetriplan, som enligt det föregående faller trans- 
verselt. Ensamt genom den faktiska anordningen af 
de anisomera kransarne får blomman en utpreglad mo- 
nosymmetri, som genom kronans och till någon del 
genom fodrets utbildning stegras till en svag zygo- 
morfi. Transversel zygomorfi är en ganska sällsynt före¬ 
teelse, och detta ligger, så att säga, i sakens natur. 
De vanligast förekommande 3- och 5-taliga blommorna 
med de udda blomdelarne i medianplanet hafva icke 
något symmetriplan transver selt, och möjligheten af 
utbildning till transversel zygomorfi är härigenom ute¬ 
sluten; deremot förekommer i detta fall ofta median 
och vid cymös förgrening af blomställningen ej sällan 
äfven sned zygomorfi. De mera sparsamt förekommande 
2-, 4- och 6-taliga sidoblommorna hafva, vare sig 
kransarne är o isomera eller icke, allmänneligen ett 
symmetriplan mediant och ett tr^nsverselt och kunna 
utbildas till såväl median som transversel zygomorfi. 
Båda fallen äro sällsynta, isynnerhet det senare; såsom 
exempel på det förra kunna anföras Teesdalia och 
Chamcenerion, på det senare äro de med en enda sporre 
