220 
vara nedsänkta blad *) ega, såsom bekant, mycket tal¬ 
rika grenar. Gr enar ne är o alla af l:sta ordningen 
samt sitta i fyra (eller någon gång blott tre) **) långs¬ 
gående rader. Att vattenrötterna uppträda en på hvar- 
dera sidan om hvarje bladskafts ***) vidfästningsyta 
(”bladärren”) är välbekant f). Mindre beaktadt synes 
deremot vara,. att de normalt finnas redan på den 
allra nedersta delen afi den första epikotyla mellan¬ 
leden. De sitta liär regelmässigt fyra i krans, korre¬ 
sponderande två ock två med livar sitt af de omedel¬ 
bart nedanför sittande lijertbladen. Hos en planta har 
jag iakttagit en vattenrot, utgående från den öfversta 
delen af den ' hypokotyla stammen. Detta exemplar 
egde vid baöen af den 1 :sta epikotyla mellanleden blott 
tre vattenrötter. Den fjerde ersattes påtagligen af den 
på den hypokotyla stammen befintliga, hvilken intog 
väsentligen samma plats i vattnet som den felande 
epikotyla skulle hafva haft. 
Hvad som föranledt dertill att vattenrötterna så 
allmänt misstagits för att vara blad är dels deras i 
ögonen fallande regelbundna ställning vid stammens 
leder, dels deras form som något påminner om de 
nedsänkta bladens hos t. ex. vatten-Ranunklerna och 
*) Deras natur af rötter fastställdes visserligen redan år 
1848 af Barnéoud (1. c. sid. 226), hvilket dock ej hindrat, 
att de ännu långt senare äfven af framstående författare be¬ 
tecknats som blad. — Om dessa rötters utvecklingshistoria 
och anatomi se Carue^ N. Giorn. Bot. Ital. vol. 2, 1870, p. 
22 samt J. Reinke 1. c. 
**) Aldrig i två rader, såsom det uppgifves af Schenk, 
1. c. sid. 79, samt af talrika florister. 
"**) Med undantag af de bladskaft som höra till den sim¬ 
mande bladrosetten. 
j*) Vid (den eller) de nedersta lederna, der örtbladen sitta 
två och två motsatta, komma sålunda vattenrötterna att sitta 
fyra i krans. 
