228 
Ytterligare skiljetecken kunna hemtas: från för¬ 
greningen, som lios den förra oftast börjar vid rot¬ 
halsen, med utspärrade, båglikt uppräta, jemnhöga 
grenar, hos den senare deremot högre upp, med kor¬ 
tare, rakt och styft uppstående, ej jemnhöga grenar; 
från blomskaften, som hos båda visserligen variera i 
längd inom samma knippe men hos den förra äro 
ledade omedelbart öfver basen, så att de till sist qvar¬ 
sittande resterna bilda låga och täta vårtlika anhop¬ 
ningar, hos den senare deremot längre upp mot mid¬ 
ten, så att resterna blifva glesa och böjliga ; från kalk- 
bladsgrynens relativa utveckling, enär de hos den 
förra upptaga 2 /' 3 af bladets längd men äro föga höjda 
öfver och utlöpa i medelnerven, hos den senare dere¬ 
mot blott äro hälften så långa som bladet, äggformiga, 
väl skilda från nerven och trubbiga ; från grynens 
färg, hos den förra densamma som kalkbladets d. v. s. 
ljusgul, hos den senare bjert afstickande, hvit eller 
rödaktigt hvit; från kalkbladsspetsens längd, hos den 
förra 1 ^ 3 , hos den senare fullt hälften af hela bladet; 
samt från nötens storlek, som hos den förra är mycket 
vexlande men dock alltid ansenligt (ända till 3 gånger) 
underlägsen den senares. G-rynen äro dessutom hos 
R. palustris mycket erinrande om dem hos R. obtusi- 
folius och göra blommans totalform karakteristiskt 
äggformig, under det att denna senare hos R. mariti¬ 
mus är mera spolformig, beroende på grynens här 
låga och jemt afsmalnande bas. Något afvikande ge¬ 
nom relativt kortare inre kalkblad äro dock hos dessa 
som öfriga arter de understa och sist affallande blom¬ 
morna i hvarje knippe. 
Säkrast bland alla dessa kännetecken äro de, som 
lemnas af de yttre kalkbladen samt af de inres spets¬ 
parti och gryn, h var emot de af gammalt använda an¬ 
gående tändernas antal och relativa längd äro mindre 
konstanta. Ej heller de inre kalkbladens form erbju- 
