229 
der några fasta hållpunkter. Visserligen är den kos 
E. palustris alltid betecknande, äggrund med afrundad 
bas, men befinnes der emo t. hos E. maritimus oväntadt 
nog i hög grad varierande, och det från äggrundt 
lancettlikt rutformig med bredden blott hälften mot 
längden (den städse i hororna beskrifna formen) till 
liksidigt triangulär med bredden lika med längden; 
basen i förra fallet smal, hopdragen nedåt, i det senare 
utgörande bladets bredaste del, tvärt utlöpande åt si¬ 
dorna i två vingar, som nära nog göra det hela 
spjutlik t. 
Denna senare remarkabla form, hvilken jag tills 
vidare blott vill uppfatta såsom en frodigare strand¬ 
form (var. pinguis ), har jag egendomligt nog ingen¬ 
städes sett beskrifven *), ehuru den befunnits vara 
mycket utbredd åtminstone öfver Sveriges kuster. Den 
andra, i beskrifningarne afsedda och ofta från Tysk¬ 
land, England etc. af bildade formen med de smalare 
kalkbladén tyckes deremot hos oss vara sällsyntare och 
företrädesvis inskränkt till lokaler längre in i landet 
såsom t. ex. vid sjön Tåkern i Östergötland. En när¬ 
mare utredning af dessa variationers värde och ut¬ 
bredning förbehålles till framdeles. Anmärkas bör 
emellertid redan nu, att så väl kalkbladen som nöt¬ 
terna hos den nämda strandformen befunnits ansen¬ 
ligt, mer än dubbelt, större än hos den andra. 
Några anmärkningsvärdare variationer af E. pa¬ 
lustris har jag deremot icke iakttagit. Den är alltid 
konstant och, såsom af alla de anförda kar akter er na 
torde framgå, fullt specifikt skild från E. maritimus. 
Dess utbredning inom Sverige är visserligen mycket 
inskränkt, omfattande blott Skånes sydvestligaste del, 
*) En antydan hitåt finnes dock kos Fries i Novitiæ och 
Fl. scan. i benämningen ”ovato-triangularibus” för de inre 
kalkbladen hos denna art. 
