231 
Syst. veget. VII, p. 1390, och Trimen, Journ. of Bot. 
1874, p. 163 och tab. 146, hvilka båda analysera ett 
annat likaledes af Becker insamladt ex. De aflångt 
äggrunda, vid basen hjertlika bladen, de mycket få¬ 
taliga fertila blommornas ovanliga storlek, kalkbladens*) 
bredt äggrunda form och stora gryn m. m., hänvisa 
tydligt på B. obtusifolius , grynets långsträckta ( 3 / 4 af 
kalkbladet), smala och tillspetsade form, kalkblads- 
spetsens korthet samt tändernas syllika gestalt och 
längd der emot än afgjordare på B. maritimus. Är be¬ 
kant från Österrike, Tyskland och Holland m. m. men 
ännu icke från Sverige, der det dock torde vara skäl 
att eftersöka densamma. 
B. obtusifolius X palustris, till hvilken egendom¬ 
ligt nog Nyman (Consp. fL eur. p. 635) ännu vill hän¬ 
föra namnet B. Steinii Beck., måste tydligen komma 
föreg. ganska nära. En form deraf, som jag 1882 
upptäckte och sedan nära nog årligen insamlat i trak¬ 
ten kring Lund och i hvilken B. obtusifolius ß di¬ 
varicatus ingår, har dock åtskilliga från B. palustris 
ärfda och ganska väl utpreglade karakterer, genom 
hvilka den skiljes från föreg. fullt tillräckligt för att 
blifva olämplig att bära det nämda trivialnamnet. 
Dess yttre kalkblad är o nämligen starka, framåtrik- 
tade, längre än inre kalkbladens basaltänder och inne¬ 
slutande dem; inre kalkbladen äro triangulärt ägg¬ 
runda med tvär o. spjutlik bas samt äggrund och 
trubbig spets af bladets halfva längd, med stora, 
vackert äggrunda och trubbiga gryn, också af bladets 
halfva längd, samt med syllika tänder ungefär som hos 
B. palustris. Fullständigt intermediär för öfrigt har 
den från B. obtusifolius ärft bl. a. rotbladens hjertlika 
bas och den i ögonen fallande storleken på de ytterst 
sparsamma fertila blommorna, hvilkas (oftast tomma) 
*) Vid beskr. af hybridernas blommor afses här blott 
de fertila. 
