234 
rande hybrid utan i stället tolkar dem som R. cris¬ 
pus X obtusifolius . 
R. maritimus X palustris slutligen är en af mig 
för eg. år vid Magiarp i sydvestligaste Skåne nyupp¬ 
täckt hybrid, hvilken tydligen endast med största upp¬ 
märksamhet och aktgifvande på de ofvan anförda, 
mera preciserade kännetecknen på stamarterna varit 
möjlig att urskilja. Den sågs blott i ett enda ex., nu 
befintligt i Lunds Universitets samlingar. Dess stora 
sterilitet och spensliga inflor escensgrenar röja lätt dess 
hybrida ursprung, under det att hela dess habitus så 
bestämdt erinrar om maritimus-g ruppens arter, att man 
ej ger na kan vilja söka dess stamfader der utanför. 
Också är den i alla karakterer inter m'ediär mellan R. 
maritimus var. pinguis och R. palustris , bland h vilka 
den for öfrigt växte. De yttre kalkbladen äro långa 
men tunna och slutligen tillbakaböjda ; de inre med basen 
och nedre partiet äggrundt, mest erinrande om R. 
palustris , spetsen der emot väl lång, nära hälften af 
kalkbladet, men rätlinigt tillspetsad; grynen temligen 
höga och hvitaktiga men isynnerhet framtill tydligt 
tillspetsade; de främre tänderna långa, hårfina och 
böjda, de undre deremot korta, styfva, omslutna af 
de yttre kalkbladen o. s. v. Förvexlas lättast med 
R. palustris men igenkännes dock utan svårighet från 
denna genom de synliga tändernas ansenliga längd, 
grynens form och de tunna inre kalkbladens gulaktiga 
färg. Denna intressanta hybrid synes icke förr hafva 
blifvit iakttagen. 
Gfemensamt utmärkande för alla dessa maritimus - 
gruppens hybrider är för öfrigt deras särdeles utpreg- 
lade sterilitet, hvilken genast måste röja deras rätta 
natur. Också hafva de mindre än öfriga Rumex- 
hybrider indragits på de sjelfständiga arternas gebit, 
ehuru som vi sett ex. derpå ej alldeles saknats. 
