252 
olika habitus) antydde, att det var hanväxten, som i 
öfvervägande grad var utsatt för att blifva steril. 
Af 33 äldre, höga träd (12-—18 fots) voro 22 
hanar och blott 11 honor och flertalet af dessa senare 
i utdöende tillstånd, h vadan vid högre ålder han väx¬ 
ten tyckes vara motståndskraftigare. 
Hvad ,som utöfvar det största inflytandet på 
förhållandet mellan antalet han- och honväxter, 
tyckes afgjordt vara jordmånens beskaffenhet. På bä¬ 
rande skogsmark och mark med deremot svarande 
jordmån synes förhållandet vara 100 honor mot några 
och 80 hanar. Blir deremot jordmånen mycket dålig 
och yttre lefnadsförhållandena särdeles ogynnsamma, 
stiger antalet hanar högst betydligt, såsom synes af 
H:ris 5 och 7. Märkligt för båda dessa lokaler är 
det ringa antalet sterila ex. Att den betydliga öfver- 
vigten af hanar ej får tillskrifvas det nordligare läget 
eller höjden öfver hafvet, framgår deraf, att i ome¬ 
delbara grannskapet och på obetydligt lägre nivå för¬ 
hållandet var detsamma som man skulle vänta sig på 
låglandet (se N:o 8). 
En annan egenhet för båda lokalerna var enens 
starka förökning på vegetativ väg genom afläggare, 
något för fjelltrakter vanligt, men för låglandet spar¬ 
sammare förekommande. 
Två ex., båda af ungefär 1 1 meters höjd och 
utan något i öfrigt egendomligt, befunnos vara monoiha. 
Båda blommade sparsamt. 
3. Prof. V. B. Wittrock: Usnea longissima från Gestrikland. 
IY. Den 21 September 1887. 
1. Om Topcellevæxten hos Lomentaria 
kaliformis. 
Af 1ST. Wille. 
For omtrent to Aar siden gav jeg i dette Sel¬ 
skab et kort B-esumé af mine Under sögelser over de 
