254 
N:r 2. p. 76—79, Fig. 55—64), hvis Trykning af 
tilfældige Omstændigheder er. bleven forsinket. 
Da jeg indeværende Sommer opholdt mig paa den 
zoologiske Station, Kristineberg, ved Sveriges Vest¬ 
kyst, benyttede jeg Anledningen til at underkaste 
Spörgsmaalet en fornyet Undersögelse, som imidlertid 
bekræftede min tidligere Opfatning. Jeg skal her i 
Korthed meddele Resultatet af Sommerens Undersö¬ 
gelse. 
Lomentarias Grene ere som bekjendt hule med 
tværtover gaaende Diaphragmer. Den ydre Væg be- 
staar kun af to primære Cellelag og det er det yder¬ 
ste af disse, som senere giver Ophovet til de smaa 
med Endokrom stærkt fyldte Celler, som hos de ældre 
Grene udbreder sig til et sammenhængende Cellelag 
udenpaa det yderste primære Cellelag. Da disse se¬ 
kundære Celler imidlertid ikke forekomme i de yng¬ 
ste Grenspidser, kunne vi her, hvor det kun gjælder 
Topcellevæxten, helt og holdent sætte dem ud af Be¬ 
tragtning. Vi have saaledes i Nærheden af Grenspid¬ 
sene alene at gjöre med to Cellelag, nemlig et ydre 
som i yngre Tilstand bestaar af næsten isodiametriske 
Celler, der ligge saa tæt ind til hverandre, at de 
umiddelbart beröre hverandre uden Mellemrum (Wille, 
1. c. Tafl. VII, Fig. 61; Tafl. VIII, Fig. 62, 63); 
indenfor dette ligger et Cellelag, der efter min Me¬ 
ning er at opfatte som et Ledningssystem og bestaar 
af langstrakte Celler, som ligge i langsgaaende Rader, 
der ere skildte ad ved ganske store Mellemrum. Som 
jag för har vist, ere disse Ledningsstrænge fast sam¬ 
menvoksede med det ydre Cellelags indre Væg (Wille, 
1. c. Taf. VII, Fig. 61). 
Mine tidligere Undersögelser vare hovedsagelig 
rettede paa, hvordan det ydre Cellelag opstaar og det 
var for dettes Vedkommende, som jeg har angivet en 
eneste polygonal Topcelle, der ved afvexlende Vægge 
