267 
att bryta upp i början af Juli och anlände den 11 
efter en 10 dagars vandring till Voroninsk. Man 
måste för renames skull färdas mest nattetid då det 
var myggfritt och svalt, i följd hvaraf det vetenskap¬ 
liga utbytet blef temligen knapt. I närheten af byn 
Kildin, en dagsmarsch från Kola fans ännu granskog 
och något tall, men sedermera gick färden till större 
delen öfver låga lafbevuxna fjellhöjder med merendels 
låg, stundom tvinande björkskog i sänkorna. 
Senare hälften af Juli användes till en utflykt 
till Lujaur (Lovosero) sjö i hjertat af halfön der en 
gles befolkning af fiskarlappar äfven sommartid finnes 
bosatt på de talrika holmarne och långt utskjutande 
uddarne. Sjön är mycket grund ; stundom ses ver st¬ 
långa sträckor prydda af ymnig, hvitblommande Ba- 
trachium; dess yta ligger c. 200 m. öfver hafvet. 
Vestra stranden af sjön intages af en isolerad fjell- 
grupp, Lujauri uurt, hvilken ännu ej finnes upptagen 
på någon karta. Dessa fjell höja sig mer än 700 m. 
öfver det omgifvande platta landet och tyckas nå snö¬ 
gränsen: sedda på afstånd tyckas de bilda en nästan 
jemn högplatå, som dock i verkligheten är genom¬ 
skuren af here djupa, ravinlika dalar ; bottnen af den 
största bland dessa dalar intages af den en mil långa,, 
härliga sjön Seidjaur, som rundt omkring omgifves af 
svarta, stupande fjellmassor med talrika snödrifvor, som 
aldrig försvinna; dess yta ligger blott obetydligt högre 
än Lujaur. 
Lujauri uurt kunna betraktas som den sista, mera 
betydande utgreningen af den skandinaviska fjellryg¬ 
gen österut; de ansluta sig närmast till de mägtiga 
Umbtek-fj ellen (”Chibinä”) öster om Imandra, från 
hvilka de äro skilda genom Umbjaurs (Umbosero) 
djupa och vida vatten. Den rådande bergarten är en 
egendomlig, grofkornig syenit. 
Fjellens fot kransas af ett sammanhängande bälte 
