271 
SEY och Km LMan två dagar senare kommo med båt- 
skjuts från Svjätojnoss. 
Planen att genomresa halfön från vester till öster 
hade sålunda i hufvudsak genomförts; de derunder 
uppnådda resultaten kunna naturligtvis ännu ej när¬ 
mare preciseras; endast några under och genom resan 
ådagalagda afvikelser från den gängse föreställningen 
om östra Lapplands natur kunde i korthet beröras. I 
främsta rummet måste härvid anmärkas skogsgränsens 
läge; jemförd med dess på prof. Friis’ karta utstakade 
rigtning måste en ganska betydande framskjutning 
mot halföns norra kust ega rum. Afven skogsgrän¬ 
sens förlopp utmärkes ingalunda af en så svagt bugtad 
linje som på nyssnämda kartblad, utan måste beteck¬ 
nas af en bruten eller starkt bugtad linje, omfattande 
flere i nordlig rigtning framskjutande uddar. Den 
skoglösa tundran blir sålunda faktiskt inskränkt till 
ett jemförelsevis smalt bälte längs nordöstra kusten, 
genomskuret af de större floddalarnes, åtminstone ställ¬ 
vis väl utvecklade björkskogar. Vegetations förhållan¬ 
dena på Kola-halfön äro sålunda alls icke af en så 
utprägladt arktisk karaktär som man med stöd af den 
hittillsvarande bristfälliga kunskapen om landets inre 
haft skäl att förutsätta. 
Afven i afseende å florans sammansättning har 
öfverensstämmelse med det öfriga Lappland i oväntadt 
hög grad konstaterats. Som bekant har kuststräckan 
mellan Jokkojoks mynning och Tshapoma vid Hvita 
hafvet att uppvisa ett relativt stort antal fanerogamer, 
hvilka här finna den vestliga gränsen för sin utbred¬ 
ning. Ingendera af expeditionens båda inlandsafdel- 
ningar mötte dessa ostliga arter, på ett par föga be¬ 
tydande undantag när [Salix, rotundifoli a, Pedicularis 
sudet ica), förr än nära eller vid ankomsten till kusten. 
Dessa ostliga , resp. rent arktiska element synas sålunda 
vara inskränkta till en smal strimma närmast kusten. 
