to 
»och ar silt eget sjelfständiga mal; men det är tillika 
»blott ett medel för ett högre, och detta från den lägsta 
»Algen, representerad af en enkel cell, till menniskan, 
»slutpunkten i den kända skapelsen.» 
3. 1Försöte till rättelse af JVMetamorphos-läran 3 af 
Daniel Muller. 
Det skulle här vara öfverflödigt alt utförligt utveckla 
läran om växt-metamorphosen, såsom denna i allmänhet 
är antagen. Jag vill endast vidröra de momenter, der 
densamma, enligt min åsigt, icke har uppfattat naturen 
rätt och tillika söka framställa huru jag har uppfattat 
förhållandet. 
Egentligen är det åsigten man hyser öfver bildandet 
af både Androecium (Filament och Anthere) och Gynae¬ 
cium (Pistill och Ovarium), som jag icke kan dela, och 
lemnar jag derföre här all annan blad- och ax-metamor- 
ph os å sido, såsom allmänt känd och som kanske är „ 
oklanderlig. 
Man anser med rätta blomman för ett i sin växt¬ 
lighet sammanträngdt skott eller hvad som är det samma 
för en abnorm utveckling af en knopp, der sido-orga- 
nerna uppträda i sluten kransform, i stället för att nor¬ 
malt rangera sig i spiral. I physiologiskt hänseende kan 
blomman betecknas såsom ljusets seger öfver andra i 
växten verksama potenser. Följdriktigt har man uti blom¬ 
fodret och i kronbladen igenkänt löfbladet i metamor- 
phoserad gestalt; men äfven Androecium och Gynæcium 
skola endast föreställa ombildade blad, och hela blom¬ 
man följaktligen icke vara något annat än en blad-meta- 
morphos. 
Men är blomman ett i sig sjelft eller till en punkt 
sammanträngdt skott eller epist, så ligger frågan helt nära: 
»Hvarest äro då knopparne, som hos cpislen alltid finnas 
i bladvinklarne?» Knopparne äro ju annars växtens väsent¬ 
ligaste delar och tyckes bladen endast vara till för dem. Alt 
knoppbildningen alldeles skulle upphöra i blomman är icke 
tänkbart; man skulle till och med tro att den här måste 
bli lifligare, emedan i blomman mycket växtlif koncentreras. 
