92 
/ 
växt bör räknas till den ena eller den andra af ifråga¬ 
varande två klasser. Thallus och gonidier äro ulan lvif— 
vel vigligare kännetecken för laf varne, det medges gerna, 
men de kunna äfven saknas, dels normalt, dels tillfälligt¬ 
vis såsom ofvanföre blifvit anmärkt, och ingenting är 
vanligare än de så kallade formen ecruslaccæ af de flesta 
allmänna lafarler. Dä är man nödvändigtvis inskränkt till 
de differentiella anvisningar, som analogien af fruktdelarne 
med andra kända former både i anatomiskt och kemiskt 
afseende erbjuda, och hvilka med uppmärksamhet uttydda 
torde sällan vara otillräckliga till att med temlig säkerhet 
lö sa de problemer man möter, oftare kanske på delta, 
än på andra gränsområden emellan de stora afdelningarne 
af växtriket. 
Min mening i denna fråga är följaktligen i korthet 
uttryckt: 
1 vetenfkapens närvarande tillstånd är det omöjligt 
att uppdraga en absolut gräns emellan lafvarne och svarn- 
parne. De utgöra två skilda växlklasser, öfvergående i 
hvarandra formedelst vissa former af en ofullkomligare 
organisation. Lafvarne karakteriseras i allmänhet, äfven 
på dessa beröringspunkter, genom en med gonidier för¬ 
sedd thallus och ett hymenium, som oftast antingen helt 
och hållet eller till en del färgas af jod blått, violett 
eller rödt. Svamparne sakna gonidier och deras hyme¬ 
nium gulnar endast lindrigt vid tillsats af en jodsolution. 
Få fall torde finnas, der ej dessa olikheter visa sig nog 
märkbara för att medgifva en temligen säker diagnos. 
Det är klart, att då andra kännetecken eller antydningar 
derjemte - förekomma, såsom analogier i yttre och inre 
struktur, de böra tagas i betraktande och kunna bidraga 
till här afsedde diagnostiska problemers lösning.» 
Uti sin afhandling »Om Ukräns Laf-vegetalion» erin¬ 
rar Hr Th. Fries, huru obekant den botaniska publiken 
är med östra Europas laf-vegelation, samt att man endast 
uti reseberättelser och dylika arbeten kan uppleta några 
spridda uppgifter om någon af de allra allmännaste 
arternas förekomst, då deremot vestra Europa är uti 
delta hänseende ganska noga kändt. 
Genom en växtremiss, sänd från Petersburger Veten- 
