lek stiga upp till ytan och där bilda ofta sammanfloc- 
kade beläggningar i grönt •— alltså just en vattenblom- 
ning i detta ords egentliga mening resp. hos oss folkligt 
gängse bemärkelse. Börjar emellertid vinden blåsa, så 
brister också den fina hinnan, och vattenblomman drives 
i stora flak mot stranden, där den förr eller senare faller 
sönder under böljornas skvalp. Principiellt torde Bot¬ 
ryococcus förhålla sig på alldeles samma sätt som dessa 
Anabænor och närstående former. Flertalet av de från 
Barken härrörande iakttagelserna synas därför också o- 
tvivelaktigt tala för antagandet av Botryococcus såsom 
vegetationsfärgande orsak. Den naturliga förklaringen 
till fenomenet skulle alltså bli följande: Botryococcus har 
vid den angivna tiden varit ganska allmän inom plank¬ 
ton. Den har då vid lugnväder ansamlat sig i ytan till en 
tunn hinna, som sedan med den uppblåsande aftonbrisen. 
slitits sönder och transporterats mot land i form av de 
karaktäristiska bildningar, som framförallt av Svedberg 
så åskådligt blivit skildrade. 
Den här framställda förklaringen måste vid första 
påseendet förefalla mycket sannolik. Icke desto mindre 
torde den dock vid en närmare granskning befinnas 
ohållbar. I såväl Svedbergs som Groots berättelser 
talas ju nämligen om filtrationsf örsök, som blivit verk¬ 
ställda med vattnet: den röda massan gicki därvid tvärs 
igenom duken. Detta resultat talar avgjort émot. 
förekomsten av Botryococcus ; ty det är väl näppeligen 
sannolikt, att den »vita rena serveten» varit så sliten, 
att den t o. m. låtit de stora Botryococcus- kolonierna 
(ända till 1 /b mm. i diameter!) passera. Om därför verk¬ 
ligen vattnet blivit silat genom linneduk med omnämnd¬ 
effekt, så kan det icke heller här ha varit fråga om 
annat än de i jämförelse med Botryococcus mycket små 
peridinéerna. I samma riktning talar Groots meddelan¬ 
den att »Det som blef hemtat i kärill förswan på en 
viss tijd —-och resolverades i watn». Botryococcus 
hade nämligen under sådana förhållanden måst bilda en 
