i våra sjöar med en ganska genomförd regelbundenhet, 
så att år efter år i princip alldeles samma plankton- 
kalender återupprepas. I de limnologiskt talat nordeuro¬ 
peiska sjöarna är den bl. a. kännetecknad av vattnets 
blomning i gröngult — jämlikt mina erfarenheter från 
Småland och Vestmanland väsentligen genom Anabœna- 
produktion — någon gång under sommarens lopp. Kyrko¬ 
herden Magnus Enhörning i Söderbärke, som jag har att 
tacka för ett. flertal intressanta upplysningar rörande 
fallet Barken, skriver också till mig: »Att vattnet blom¬ 
mar. vet folket allt för väl — och detsamma känna vi 
alla, som bo vid Barkens strand. Blomningen är gul¬ 
aktig och inträffar vid midsommartid: ett lager av gul- 
aktig massa i vattenbrynet, aldrig rött.» Kyrkoherden 
Enhörning, som bland befolkningen verkställt efterforsk¬ 
ningar angående eventuella hörsägner angående röda 
vattenblomningar, påpekar ävenledes, att man mycket 
väl genom traditionen känner till händelserna vid Vik 
1697 — men något dylikt har dock sedermera, så vitt 
traditionen i orten vet, aldrig iakttagits. Sålunda skriver 
en gammal bergsman. Leonard Persson i Wad bl. a. 
följande: »I min barndom läste jag i en gammal bok om 
att det då stundade svåra tider, och bland de många 
järtecken, som anfördes, var att den i Berkelagen be¬ 
lägna Viks viken tre dagar å rad stått blodröd. 
Vi minnas för omkring trettio år sedan, hur kväll 
på kväll, i och efter solnedgången, västerhimlen stod 
skinande röd — »det röda skenet», som det då hette, 
och som mäster Palm fyndigt begagnade som reklam 
för sin då nva lära. Detta röda sken förklarade veten- 
nJ 
skapsmännen då komma av »kosmiskt stoft», som kom¬ 
mit in i luften över Jämtland. —• —--Kanske 
det röda på Viks viken var kosmiskt stoft eller vul¬ 
kanisk aska. Om det kommit av blommande alger 
eller vattenväxter, så tycks det, att det skulle blommat 
någon mera gång på de två hundra åren sedan dess.» 
