78 
Som synes åberopar även den gamle bergsmannen 
vattenväxternas periodicitet, och lian framhåller längre 
fram i sin skrivelse, att den varje sommar städse åter¬ 
kommande vattenblommingen i gult är folket väl bekant. 
Men några röda färgningar:, det synes ingen känna till 
— utom genom gamla hörsägner från 1600-talets slut. 
Det kan således här icke alls ha varit frågan om någon 
sådan alg. vilken regelbundet och i större mängder in- 
går i planktonkalendern: utan fastmera måste denna 
endast vid ett. par tillfällen 1 iakttagna blodröda färg- 
oingen av Barken lia förorsakats antingen av eu sådan 
D O 
alg, vilken normalt icke alls ingår i dess planktonfor¬ 
mation eller också endast mycket sällsynt uppträder däri 
— för att en eller annan gång, helt oförmodat, ernå de 
bogproduktioner, vilka redan för blotta ögat framträda 
i form av vattnets blomning. Däremot är tydligen varje 
tanke på en färgning av vattnet i rött genom kosmiskt 
stoft och i antvdd utsträckning orimlig — det måste ha 
varit fråga om en alg. Och denna alg kan endast ha 
varit en peridiné, sannolikt en Glenodinium — former,, 
vilka merendels endast uppträda i obetydliga mängder 
men understundom till synes helt regellöst kunna ernå. 
ett sådant maximum, att vattnet därav alldeles färgas. 
Kanske finns den alltjämt kvar i Barkens plankton • — 
och kanske skall företeelsen från 1697 och 1717 ännu eu 
gång upprepas. 
1 Barken liar nämligen, som jag vid förnyade litteraturstudier 
rörande dessa frågor konstaterat, erbjudit en röd vattenblomning 
såväl 1697 som också 1717. I en dissertation av Samuel Resenrerg — 
De territorio cuprimontano etc. Dpsaliæ 1734 — heter det nämligen 
sid. 35 i ortbeskrivningen bl. a. så: Lacus majores sunt: »Barcken. 
ad ripas cujus, er quidem circa Vik, ubi nundine sunt nostris, quolibet 
die Jovis, quasi sanguinem coagulatum viderunt multi annis 1697 
et 1717. » Till detta första årtal citerar förf. Svedberg och Hjärne. 
varemot det. andra slår alldeles blankt. Det är tydligen av denna 
orsak omöjligt att närmare yttra sig om 1717 års blomning. Sa 
mycket torde emellertid vara säkert, att faktiskt Barken åtminstone 
två gånger bevisligen varit »vänd i blod.^ 
