43 
tisering. Den ende mig bekante författare, som om¬ 
nämnt radikulans utseende hos de olika arterna, ät C. 
A. Meyer (i Ledebours Flora Altaica, 1833). Några 
detaljer anföras emellertid icke, det lieter: radicula ba¬ 
silaris vel lateralis adscendens (för A. pat.), eller i största 
korthet: radicu]a adscendens (för A. lit.) o. s. v. Vi skola 
i det följande närmare undersöka hur olika arter för¬ 
hålla sig i detta avseende. 
Lange uppställde 1859 en särskild grupp, Obioniopsis 
(Ascherson-Graebners sect. Sclerocalymma), till vilken 
han förde A. rosea och de arter, som ha en till mitten 
broskartad och sammanvuxen fruktskärm. Atriplex Ba- 
bingtonii föres av honom liksom av många andra till 
sect. Teutliopsis, som har fruktskärmen örtartad och en¬ 
dast vid basen sammanvuxen. Fruktskärmen hos A. Bab. 
är som bekant vid basen broskartad och ofta samman¬ 
vuxen till mitten. Arten uppfattas därför av Lange 
och andra som en förbindelseled mellan sect. Obionopsis 
och sect. Teutliopsis. Undersöker man radikulan hos 
nämnda art (efter att först ha avlägsnat det membra¬ 
nosa perikarpiet), finner man, att den sträcker sig late¬ 
ralt till och oftast över fröets mitt. Detsamma är för¬ 
hållandet hos alla de arter tillhörande sect. Obionopsis, 
som jag undersökt (A. roseum , farinosum , laciniatum). 
Då med undantag av A. Bab. alla våra till sect. Teut¬ 
liopsis hörande former av grupperna Hastatae och Patulae 
* ha en radikula, som aldrig sträcker sig över fröets mitt, 
synes det mig lämpligt att från sect. Teutliopsis avskilja 
A. Bab. och hänföra den till sect. Obionopsis. 
Största intresset knyter sig till sect. Teutliopsis, som 
omfattar det största flertalet av våra inhemska Atri- 
plexformer. Westerlund indelade denna sect, i tvenne 
grupper, Hastatae och Patulae. Till den förra förde han 
latifolia- och hastata-iormerna,, till den senare patula- 
och stipitata-iormei'n&. Alla de av mig undersökta ty¬ 
piska A. latifolia- och Aasføfø-formerna hà en radikula 
