41 . 
Grupp- oeh artbegränsning inom släktet 
Atriplex. 
Av Göte Turesson. 
Försöker man bringa reda i det virrvarr av olika 
typer, som kunna ingå i ett naturligt Atriplexbestånd, 
stöter man ofta på st@ra och till synes oöverstigliga 
svårigheter. Den lätthet, varmed arterna synas hybri- 
disera inbördes, i förening med en anmärkningsvärd mo¬ 
difikations vidd hos de olika formerna gör artbegräns¬ 
ningen svår och vansklig. I avsikt att lösa några av 
svårigheterna påbörjade jag våren 1916 anläggandet av 
en Atriplexodling. Under de sista två åren har denna 
ökats rätt betydligt och är numera förlagd till Ärftlig- 
c 
hetsinstitutionen i Akarp. Några påtagligare resultat 
ha naturligtvis ännu icke vunnits, men behovet och nöd¬ 
vändigheten av en naturligare gruppering än den, som 
är gängse i våra systematiska handböcker beträffande 
de olika formerna inom släktet, har gjort sig alltmer, 
gällande. 
Att, som åtskilliga författare gjort, vid gruppindel¬ 
ningen lägga huvudvikten på förgrening, bladform och 
andra s. k. habituskaraktärer, tidrager ingalunda till att 
bringa reda i oordningen. Tidigare försök gå mestadels 
i denna riktning (så Babington i Manual ed. 3, Moquin- 
Tandon i De Candolles Prodromus). Fries (Summa Veg. 
Scand. I) slår in på en annan väg och försöker grunda 
gruppindelningen på frökaraktärer, i det han uppdelar 
Patulae i 1. Bhytispermae: seminibus rugosis opacis (A. 
Bab., hast., latifolia) samt 2. Lamprospermae: seminibus 
laevibus nitidis (A. deltoidea Bab., longipes Drej., pros¬ 
trata Bouch., patula och litoralis). Värdet av denna 
gruppering faller på hans egna ord, då han framhåller 
dessa karaktärers inkonstans (Bot. Not., 1858). C. A. 
Westerlund (Sveriges Atriplices, Lund 1861; Linnaea, 
Botaniska Notiser 1919. 
