27 
utbildning kräfves en viss salthalt i marken. Ett för¬ 
hållande, som bör beaktas, är vidare att vid stranden 
ståndortsmodifikationer och ärftliga former torde vara 
-blandade om hvarandra. * 1 Halofyterna utgöra efter allt 
att döma mycket gynnsamma objekt för genetiska 
studier af tillpassningsproblemet. 
D. Halofyternas anatomi. 
Som bladbyggnaden hos supralitoralens växter in¬ 
gående studerats af Warming (1897, 1906) och åtskilliga 
andra forskare, vill jag här endast i största korthet 
omnämna densamma. Tyvärr är det mig ej möjligt att 
här få med de mikrofotografier och teckningar öfver 
bladanatomin, som jag gjort. Jag måste uppskjuta de¬ 
ras liksom det öfriga rika illustrationsmaterialets publi¬ 
cering till ett senare tillfälle. 
Utprägladt succulent är Salsola med sina radiärt 
byggda blad (se Areschoug 1878, Warming 1906 s. 
297). Grundväfnaden består af mycket stora, slem- 
fyllda celler med central ställd ledningssträng. Vid peri¬ 
ferin ligger ett in t er cellular fattigt ' pallisadparenkym, 
ytterst en med hår beväpnad högcellig epidermis. Un¬ 
der pallisadparenkymet ligger ännu ett lager med klo¬ 
rofyllförande, nästan isodiametriska celler; för öfrigt 
\ 
saknas klorofyll. 
Suaedas blad bestå af rundade, slemmiga, med få¬ 
taliga kloroplaster begåfvade celler (jfr. Warming 1897 
s. 207). Där liksom hos CaJcile märkas rikligt med in- 
tercellularer, hvilket förklarar den grågröna färgen. 
Mesofyllet hos Cakile är ett slags mellanting mellan palli- 
sadväfnad och svampparenkym, i det att cellerna vis¬ 
serligen äro långsträckta och orienterade vinkelrätt mot 
t 
1 Jag stöder mig härvid på uppgifter af aman. Turesson angå¬ 
ende släktet Atriplex. 
