upplagringen. Man kan emellertid icke yttra något 
bestämdt, innan frågan om sammanhanget mellan tran¬ 
spiration och saltupptagande (öfver hvilket intet tycks 
vara gjordt) underkastats en ingående och jämförande 
granskning. Jag vill endast fästa uppmärksamheten 
på att ju, som förut nämnts, saltupptagandet bestäms 
af flera faktorer, af hvilka transpirationen blott, är en 
och därtill af sekundär betydelse. Man kan därför inga¬ 
lunda vänta sig en tydlig paralellism hos halofyterna 
mellan xerofil utbildning och låg salthalt i väfnaderna. 
Samma sak bevisas ju för öfrigt äfven af tillvaron af 
s. k. klorskyende växter (Schimper 1891 s. 147). 
Min uppfattning utgör en bekräftelse på hvad 
Fitting (1911), Delf (1911) och Faber (1913) funnit. 
Fitting (1911 sid. 263) anmärker, att saltupptagandet 
icke står i något förhållande till transpirationen, utan att 
likväl framföra andra fakta än det länge kä,nda förhållan¬ 
det att olika växter ha en högst olika förmåga att ur 
samma mark dra ut saltet. Faber har äfvenledes vid 
sina undersökningar öfver mangroveformationen kommit 
till det resultatet, att saltlagringen är »eine spezifische 
Eigenschaft der Pflanze». Faber har f. ö. hos åtskil¬ 
liga mangroveväxter funnit en afsevärd transpiration. 
Äfven hos några af våra strandsucculenter, Suaeda och 
Salicornia, är enligt Delf (1911 s. 491) transpirationen, 
räknadt efter yta, lika hög som hos mesofyterna, hvilket 
tycks delvis bero på svag utveckling af kutikulan. 
Lesage (1890) har liksom efter honom åtskilliga for¬ 
skare (t. ex. Pethybridge 1899) företagit experiment med 
en stor mängd växter och hos flertalet (icke alla) vid 
klorkultur funnit bladförtjockning, storleksminskning osv. 
Ätt dessa förändringar delvis kunna framkallas genom 
andra orsaker och att de icke äro så alltigenom ända¬ 
målsenliga som t. ex. Schimper trodde, har man seder¬ 
mera kommit underfund med (se t. ex. Kuester 1917 
s. 426). Äfven för de typiska halofyternas normala 
t 
i 
