21 
molys erhölls i 0 ,50 mol., men efter 80 min. först de i 
0,55 mol. liggande snitten .visade plasmolys, så måste 
under denna tid 0 , 05 mol. ha passerat in i cellen; be- 
räknadt per timme blir det 0,025 mol, hvilket tal då är 
ett exakt uttryck för permeabiliteten. 
Enligt hvad Fitting (1915) och senare Tröndle 
funnit, går endosmosen af salter in i plasmolyserade 
celler med aftagande hastighet; saltupptagandet är i 
början ganska snabbt, för att småningom enligt en pa- 
rabolisk kurva nedsjunka till ett minimumvärde. Tröndle 
(1918 s. 53) tyder detta märkliga förhållande som ett 
trötthetsfenomen, under hänvisning till att permeabili* 
teten för salter ej är en blott fysikalisk process utan 
beror på protoplasmats direkta verksamhet. Ehuru 
dessa rön gjorts på snitt och inturgescenta celler, läte 
sig tänkas, att en liknande trötthet gör sig gällande 
under naturliga förhållanden, hvilket möjligen kunde ge 
förklaring till den ringa permeabilitet som halofyterna 
visa. Jag tror emellertid icke mycket på den möjligheten 
af den orsak, att äfven permeabiliteten för andra, i 
hafsvattnet icke eller blott till ringa mängd förekom* 
mande salter befanns obetydlig; hvarförutom må erinras 
om Osterhouts fynd att den i hafvet lefvande Lami¬ 
naria utmärkes af stor permeabilitet för ett flertal sal¬ 
ter. Den aftagande permeabiliteten hos plasmolyserade 
celler torde böra uttydas som en specialföreteelse, som 
har ganska liten betydelse för växtens lif. 
Jag lämnar i nedanstående tabell en sammanfattning 
af mina resultat. Oaktadt mina iakttagelser bekräfta det 
af Fitting och Tröndle härledda förhållandet, att permea¬ 
biliteten af tar med tiden, har jag icke ägnat någon större 
uppmärksamhet däråt, utan nöjt mig med att konstatera 
plasmolysens tillbakagång i längre intervall, oftast tim¬ 
mar. De efterföljande siffrorna ha i allmänhet beräk¬ 
nats efter ställningen 6 tim. efter försökets början och 
äro sålunda att betrakta som genomsnittsvärden; de 
