19 
des intill liifttorrhet och den absoluta vattenmängden 
torde vara åtminstone tre gånger så stor, och som där¬ 
jämte en del salt är adsorptivt bundet kan koncentra¬ 
tionen i markvattnet skattas till allra högst 1 / 3 X. Men 
ett tryck om 0,o5 moh, som detta skulle motsvara, kan 
icke tänkas i nämnvärd mån fysikaliskt hindra vatten- 
upptagandet. 
Genom denna beräkning ha vi alltså fått en för¬ 
klaring på de relativt låga. trycken hos de xerofila 
fanerogamerna t. ex. Salsola , Sedum o. a., vid hafsstran¬ 
den. — Ytterligare ett bevis för, att dessa ej ha att 
kämpa mot något afsevärdare mottryck i marken lämna 
bestämningarna för hafs- och skogsformer af Sedum 
maximum och Solanum dulcamara (se tabell I). 
Hos Sedum är strandformens tryck 20 X högre 
än kärrformens; hos Solanum äro de uppmätta trycken 
lika. I turgescent tillstånd har alltså blott den först¬ 
nämndas xerofila form högre sugkraft. Här är likväl 
att lägga märke till en intressant sak. Ju mer tur- 
gescensen minskas, desto tydligare framträder strand- 
forinens ändamålsenlighet, i det att där, som synes i 
tabellen, turgor ut spänning en är större. Mättningsde- 
ficitet kan alltså stiga till en avsevärd grad, innan 
växten vissnar. Med en förkortning af 20 % har 
strandformens mesofyllcell Ökat sitt tryck till öfver 8 
atm., medan skuggformens i afspändt tillstånd blott 
kommer upp till omkr. 6 atm. På liknande sätt för¬ 
håller sig Solanum. — I hvilket fall som hälst kan man 
likväl af den jämförelsevis obetydliga reglering som 
härmed ernås dra den slutsatsen, att det inte är så far¬ 
ligt med marktorrheten vid haf sstranden. Jag vill i 
detta sammanhang nämna, att Falck (1913 s. 355) fann 
mycket obetydligt högre tryck för samma växter på 
alfvaren och i löfängar. Detta stämmer ju med mina 
fynd; hvartill likväl bör anmärkas, att Falck icke ta¬ 
git hänsyn till turgoruttänjningens eventuella olikheter. 
