18 
emot, hvilka i likhet med Honckenya lagra en myckenhet 
salt, måste uppsöka de zoner af stranden, där koncentra¬ 
tionen i marken håller sig lägre och de aflösas sedermera 
uppåt af de fakultativa halofyterna. 
Hvad tryckregulationerna beträffar, så ha dessa natur¬ 
ligtvis en öfre gräns, som redan Stange påvisat (1892). 
Huruvida våra nordliga halofyter äro i stånd till en så 
oerhörd uppskrufning af trycket som de af Fitting (1911) 
i salta öknen iakttagna, få vidare undersökningar utvisa. 
E-edan genom saltlagringen i den i 4 ^ NaCl vuxna 
Honckenya kommer trycket emellertid upp till omkr. 45 
atm., och man får väl anta, att cellerna hjälpa till ytter¬ 
ligare att göra trycket ändå något högre. Tyvärr för¬ 
summade jag att bestämma osmotiska trycket på dessa 
exemplar. Någon ekologisk betydelse har denna extrema 
tryckhöjning icke. Koncentrationen i marken på den nivå, 
där Honckenya har sitt hemvist, stiger med säkerhet aldrig 
till 4 %, utan torde äfven vid svår torka hålla sig på ett 
vida lägre värde. — Det är emellertid klart, att äfven 
en ganska ringa salthalt kan bli farlig, när markfuktig¬ 
heten nedgått till ett minimum, så att koncentrationen 
i de tunna, jordpartiklarna omhöljande vattenlamellerna 
blir hög (jfr Frödin 1912 s. 48). Men markfuktigheten 
går aldrig ned så långt vid hafsstranden. Under infly¬ 
tande af temperaturväxlingar och äfven eljest pågrund 
af koncentrationsfallet sker en kontinuerlig diffusion af 
vattenånga från grundvattensnivån, som ju vid hafvet ej 
ligger djupt, upp till de öfre skikten, där den kondenseras. 
Så var t. ex. i Elymetum vid Sandhamn (I s. 278) sanden 
icke lufttorr efter flera veckors regnlöshet. Någon be¬ 
stämning på salthalten gjordes icke för denna plats. Gå 
vi emellertid till siffrorna för strandmarken vid Ödegården 
(I s. 269), så innehöllo Placo diumzonens tufvor efter flera 
veckors torka ännu 0,55 gr vatten och 6,8 mg. koksalt 
per 15 ccm volym. Detta gör en koncentration af omkr. 
1 % i markvattnet, men som vattenhalten endast bestäm- 
i 
