17 
halt af 0,74 % och ett epidermistryck af 0,85 mol., de gula 
ha en salthalt af l,9o % och ett tryck af 0,9o—0,95 mol. 
Medan alltså salthalterna différera på 0,2 moh, är skil¬ 
naden mellan de verkliga trycken blott 0,o5—0,i moi. 
Man bör sålunda anta, att samtidigt med det abnorma 
saltupptagandet, mer än 0,i moi. annan osmotiskt verksam 
substans borteliminerats. — Liknande resultat erhölls med 
alster-plantor från litoralen och supr alitor alen. Hos de 
förra (hvilkas salthalt var = 2,38 %) uppmättes ett epider¬ 
mistryck af 0,6o mol. Ca(N0 3 ) 2 ; de senare visade ett tryck 
om 0,45—0,5o moi. Här är alltså regulationen sämre. 
I jämförelse med Honckenya är saltakkumuleringen 
i Atriplex minimal, åtminstone hvad beträffar den gula, 
i öfre litoralzonen huserande formen. Sannolikt äger 
denna form medel att motverka eller afstänga saltupp¬ 
lagring och kan just tack vare denna egenskap gå så 
långt ned. Exemplar af den lilla röda formen i nedre 
supralitoralen gå äfven ganska långt ned, så att de vid 
högvatten bli nedsänkta. Jag analyserade salthalten i 
ett dylikt exemplar, som under, ett svårt oväder 25—-28 
VI 1918 stod i vattenlinjen. Den belöpte sig till 2,5 
alltså, obetydligt högre än hafsvattnets koncentration. 
Enahanda förhåller sig Aster. Exemplar af denna 
växt tagna från samma nivå som den gula Atriplex - 
formen hade en salthalt af 2,38 %. Honckenya skulle 
under samma betingelser ' kommit upp till 3,5 % (se 
tabell III). 
Mina undersökningar visa, att halofyterna med af- 
seende på saltakkumulering och tryckregulationer förhålla 
sig olika och att dessa olikheter sannolikt äro af afgörande 
betydelse för zoneringen vid hafsstranden. De halofyter, 
som kunna inskränka saltupplagringen till ett minimum 
(= haf svattnets koncentration), förmå uthärda, att rötterna 
konstant genomdränkas med saltlösning; de kunna tyd¬ 
ligen tränga långt ned, såvidt öfriga betingelser tillåta 
detta. Hit höra Atriplex och Aster. De halofyter där- 
2 
Botaniska Notiser 1919. 
