torka; vidare tål den godt vid bevattning med saltvatten 
i ungefär samma grad som Honckenya. 
För stor salthärdigliet utmärker sig Plantcujo mari¬ 
tima. Den liöll sig frisk efter tre veckors bevattning 
med 2 % NaCl. Inplanterade exemplar af Ghenöpo- 
dium (flaue um , G lanx och Aster dogo emellertid ut vid 
bevattning med så stark saltlösning k Utomordentlig 
salthärdighet utmärker däremot Sperefularia salina. Ifrån 
den skyddade sandstrandens lägsta nivå upphämtade 
exemplar (jfr i s. 278) trifdes synbarligen i 1 % NaCl- 
lösning; till och med en 3-procentig lösning dödar icke 
denna växt. äfven i till hälften nedsänkt tillstånd. Dess 
j 
ganska höga tryck förklaras af växtplatsen; som i del 
I nämnts lefver den under högvatten helt eller delvis 
submerst. (liftverkan från saltets sida tyckes knappt 
förekomma. En intressant sak är emellertid, att epider- 
mistryeket blott uppmättes till 0,45 moi. NaCl på plantor 
från den nämnda lokalen. Hafsvattnet vid stranden har 
enligt af mig utförd analys en halt af 2,176 % klorid, 
beräknad som NaCl, hvilket .är 0,38 moi. Däraf följer, 
att under högvattnets inverkan hudcellerna måste befinna 
sig i nästan afspändt tillstånd. Det mättningsdeficit. 
mesofyllet förmår uppbringa, blir däremot ungefär lika 
med det hos normala hygrofyter (0,so— 0,38 — 0,42 moi.). 
Om Glaux gäller, hvad trycken beträffa, ungefär det¬ 
samma. de äro blott något högre. Däremot är Glaux 
betydligt mindre motståndskraftig för saltets kemiska 
inflytande och tål ej heller längre tids nedsänkning under 
vattenytan. 
Den på ungefär samma niva som Sper y alaria lefvande 
Scirpus maritimas har äfvenledes ett relativt lågt tryck: 
om man betänker att rötterna liär konstant stå nedsänkta 
i 0.38 moi. NaCl (åtminstone var detta fallet i de af mig 
1 Vid dessa, liksom vid de nedan skildrade försöken, skedde 
bevattningen med för alla exemplar lika vätskemängd (krukorna 
voro lika stora). 
