växten upprätthåller ett ganska af se värd t öfvertryck 
af omkring 2 % — 0,4 moi. öfver mediets tryck. Sal¬ 
tet upptages sålunda inte helt enkelt till koncentrations- 
jämvikt. Hur man fysiologiskt skall tyda detta, är 
ieke alldeles klart. Vore fenomenet af enkel fvsikalisk 
V 
art. så måste man anta en ojämn fördelning, mot hvil¬ 
ket antagande likväl strider det faktum, att den rela¬ 
tiva saltöfvervikten icke är konstant. Den är vid låga 
y tterkon centrationer mycket större än vid höga. San¬ 
nolikt föreligger här ett fenomen af mera komplicerad 
art, där det lefvande plasmat verksamt medarbetar, 
hvilket antagande stödjes af Tröndles (1918) fynd 
(jfr nedan). 
En roll spela dessa tryckakkomoderingar i naturen 
såtillvida som de säkerställa växtens existens under ex¬ 
trema förhållanden, t. ex. öfverstänkning eller högvatten. 
Däremot torde utbredningen bestämmas af saltets 
kemiska eller kemisk-fysikaliska giftverkan, hvilken äf- 
venledes kan afläsas af Tabell III. Vi se, att plan¬ 
torna trifvas egentligen blott i det rena vattnet, eller 
i hvarje fall i koncentrationer under 0,5 ehuru de 
högre koncentrationerna uthärdas längre eller. kortare 
tid. Redan i O.5 % uppträda oförtydbara vantrefnads- 
symptomer. Det är alltså utan vidare klart, att Honc- 
kenya ogärna går ned till Spergularia- eller Aster- nivån. 
Sannolikt finnas af denna växt, liksom af öfriga halo- 
fyter. raser med olika härdighet. Somliga individ äro 
starkt succulenta, med nästan ägglika blad och trycket 
är hos dem afsevärdt högre än hos de normala, där 
bladens tjocklek blott är 1 à 2 mm. Jag har uppmätt 
den starkt succulenta formens epidermistryck till 0.6 
mol.; den vanliga formens tryck är blott 0,4 (se Tab. I). 
Odlingsförsök gjordes äfven med Armena , som ju 
tillhör en högre nivå än de senast omnämnda växterna. 
Fyra små tufvor från bergkomplexet bakom stationen 
placerades i lösningar om resp. 0, 0,s, 1 och 2 procent 
