bestämningarna äro likväl alltför få, för att jag vill ut¬ 
tala något bestämd t påstående i denna riktning. 
En blick på de enskilda värdena ger vid handen, att, 
där samma plasmolyticum användts, dessa gå ganska litet 
isär. Eftersom alla värdena hänföra sig till olika exem¬ 
plar, ofta från vidt skilda lokaler, så torde kunna sägas, 
att under likartade yttre betingelser trycket varierar föga. 
Hur olika betingelser verka, kommer jag senare till. Jäm¬ 
föra vi emellertid värdena för samma växt med olika 
plasmolytica, så frapperas vi af att rörsocker och glykos 
i allmänhet ge de lägsta trycken. Därnäst kommer NaCl, 
medan de ur de tvåvärdiga salterna beräknade trycken 
utfalla betydligt högre. Dessa olikheter bero med största 
sannolikhet icke på olika permeabilitet, ty de nedan an¬ 
förda undersökningarna ge till resultat, att permeabili- 
teten för alla salter är ingen eller ytterst ringa, utan de 
torde åtminstone till en del böra förklaras genom den 
enkla omständigheten, att de isotoniska koefficienter, 
som ligga till grund för tryckuträkningen, endast gälla 
med exakthet för koncentrationer om cirka 0,i mol (jag 
har användt mig af de af Pitting (1915 s. 602) här¬ 
ledda konstanterna). Som dissociationsgraden vid denna 
utspädning är större än vid de afsevärdt högre koncen¬ 
trationer, som jag har behöft använda, inses utan vidare, 
att de beräknade trycken bli för höga, hvilket naturligt¬ 
vis i särskild grad måste bli fallet med de ur tvåvärdiga 
salter ernådda värdena. Som jag ännu tyvärr icke haft 
tillfälle att göra noggranna parallellbestämningar med 
sockerlösningar, kan jag icke ange koefficienternas stor¬ 
lek för koncentrationer mellan 0,5 och i,o moi. ; eljest 
hade jag naturligtvis begagnat mig af dem för tryck¬ 
beräkningarna, hvilka nu bli ganska approximativa. De 
tvenne parallellbestämningar med glykos och NaCl som 
jag utfört (på Armeria och Glaux- mesofyll; best. på 
epidermis af den senare gjordes på olika exemplar) ge 
som värden för i vid omkr. 0.9 mol. l,is och I.27; här- 
