arter förekomma i de båda syd branterna, men saknas 
på topparne, beror alltså på, 1 att plats fanns för dem à 
de förra lokalerna, men ej a de senare, varjämte som 
en bidragande faktor sannolikt får uppfattas den om¬ 
ständigheten att den höga kalkhalten i sydbranterna 
hjälper de alpina arterna att uthärda de ogynnsamma 
temperaturförhållandena därstädes. — Men det måste 
anses förfelat att i dessa fall sätta berggrundens sam¬ 
mansättning à de båda slagen av lokaler i relation till 
Horans olikhet å dem. 
Redan tidigare (4 s. 115) har jag beträffande våra 
nordligare fjälltrakter visat, att man icke heller i St. 
Lule-området av den fasta berggrundens sammansättning 
OO O 
kan draga några säkra slutsatser angående kalkhalten 
i moräntäcket och dennes inflytande på växtarternas 
fördelning. De petrograflska zonerna stryka nämligen 
vinkelrätt mot isrörelsen, och isdelaren växlade läge 
från den ena zonen till den andra under istidens olika 
skeden. (5\ sid. 141 — 152.) 
Sålunda förekommer en kalkälskande art som llhodo- 
dendriim lapponicum enl. (3. Vesterlund »ymnig å U1 te¬ 
vis-fjället» (4, s. 132), vilket vore obegripligt, eftersom 
detsamma till allra största delen består av kalkfattigt 
urberg, om man ej visste att den därstädes befintliga 
moränen delvis består av den östliga silurens kalkaktiga 
sandstenar och skiffer. (.?, sid, 145). Likaså har jag 
träffat arten på Karanestjåkko, d. v. s. på högfjälls- 
zonens kalkfria svenit. där jag emellertid funnit att 
moränen lokalt är anrikad med krossat material från den 
tätt intill belägna östra silurzonen. (4, s. 132). 
Likaledes har Dryas anträffats i syenitområdet, näm¬ 
ligen dels på Slugga, dels på Karanestjåkko (4, s. 123). 
För den sistnämda lokalens vidkommande fann jag för¬ 
klaringen ligga däri att, ehuru berggrunden utgjorts av 
syrenit. bestod den därpå avsatta moränen till stor del av 
material från det öst-lisa silurområdet. — Dessutom fann 
