154 
hvit färg (marmorerad panachering). I regeln vora 
samtliga blad ä ett och samma skott panacherade; en¬ 
dast undantagsvis träffades något blad, som var i sin 
helhet likformigt grönfärgadt. 
Förutom genom sin partiella panachering utmärkte 
sig ifrågavarande blad genom ändrad form, hvilken tyd¬ 
ligen framgått genom förändring af de i väfnaderna rådande 
spänningsförhållandena. Bladen voro nämligen mer eller 
mindre utprägladt asymmetriska,/skärformiga, krökta eller 
skrynkliga. Utvecklingen befanns städse svagast åskifvans 
klorofyllfria fält. I några fall hade den starka antago¬ 
nistiska spänning mellan skifvans hvita och gröna fält r 
som blifvit en följd af den oliksidiga utvecklingen, ledt 
till bristningar i bladparenkymet, så att de klorofyllfria 
delarna till stor del endast kvarstodo såsom hål. 
Väsentligt starkare voro dock de anatomiska 
förändringarna. Redan ytsnitt genom öfver- eller under¬ 
sidan visade stora olikheter mellan de gröna och hvita 
fältens epidermisceller (Figg. 1—4). Hvad först beträf¬ 
far storleken, voro dessa celler betydligt större å de 
normalt utbildade bladpartierna. Särskildt visade sig 
detta vara fallet å bladundersidan, där epidermiscellerna 
voro mer än dubbelt större än motsvarande å de hvita 
fälten. Bland mina i detta hänseende anställda nume¬ 
riska beräkningar må till belysning häraf nämnas, att 
den yta, som intogs af samma antal epidermisceller, 
förhöll sig i extrema fall å de gröna och hvita bladfälten 
som 2,6:1 på öfversidan, 2,7:1 på undersidan. 
• • o 
Afven cellformen befanns i flera fall förändrad. A 
sådana blad, där spänningarna mellan olikfärgade fält 
voro särskildt starka och hade ledt till mera framträdande 
deformationer, saknades å de hvita fälten den för epi¬ 
dermiscellerna i öfrigt utmärkande undulerande konturen 
(Figg. 1, 3), och cellerna hade där i stället polygonal 
gestaltning och raka, hufvudsakligen i spänningsrikt- 
ningen gående väggar (Figg. 2, 4). I förband med de 
