159 
emellertid äfven dessa ymnigt stärkelse och blefvo vid 
jodprofvet lika djupt blåsvarta som gröna fält. Någon 
anthocyanbildning inträdde icke vid dessa försök 
— åtminstone inom försökstiden en vecka — livarken å 
gröna eller hvita bladpartier. 
Den relativa ägghvitehalten hos bladfälten un¬ 
dersöktes kolorimetriskt med de MoLisCH’ska profven. 
Därvid utföllo resultaten i Öfverensstämmelse med dem 
jag tidigare erhållit å panacherade blad af andra växter: 
de gröna fälten visade väsentligt kraftigare ägghvite- 
reaktion. Vid biuretprofvet var visserligen skillnaden 
i violet.tfärgning, ehuru fullt tydlig, rätt svag, men det 
MiLLON’ska profvet — här utfördt med Nasses reagens 
— utföll så mycket tydligare, i det att de klorofyllfria 
fälten voro nästan ofärgade och vattenklart genomly¬ 
sande, de gröna däremot hade mättadt köttröd färg. 
Vid torkning af Mercurialis - blad inträder, som be¬ 
kant, stundom blåfärgning, hvilket t. ex. ofta iaktta- 
ges å herbariematerial. Förhållandet, som i litteraturen 
omnämnts af flera forskare, t. ex. af Molisch, — en 
kausalt icke närmare känd bildning af ett indigoliknande 
färgämne — iakttog jag i flera fall vid mina mikroke¬ 
miska undersökningar af dessa panacherade Mercurialis- 
blad. Färgningen i fråga befanns icke bunden vid gröna 
bladfält enbart, utan iakttogs äfven å hvita, hvaraf fram¬ 
går, att klorofyllets medverkan icke erfordras vid syn¬ 
tesen af detta färgämne. Att en oxidation äger rum, 
därför synes mig den iakttagelsen tala, att vid förbe¬ 
handlingen vid Molischs ägghviteprof och Sachs’ jod- 
prof de blad, som höllos i ångan af kokande vatten, 
utbildade fläckvis eller öfver mera sammanhängande 
ytor ifrågavarande blå färgämne, medan i vattnet ned¬ 
sänkta blad blefvo ofärgade. 
I samband med nu beskrifna undersökningar an¬ 
ställde jag några iakttagelser öfver klorofyll- och karo¬ 
tinreaktioner. Det framgick därvid, att bladen af 
