186 
Uppenbart är att man genom undersökning af her- 
barieväxter kan erhålla svar på flera, icke oviktiga 
spörsmål, t. ex. frågan om i cellerna förekommande 
ämnens hållbarhet och motståndskraft vid längre eller 
kortare tids förvaring. Särskildt om man härvid betjä¬ 
nar sig af äldre herbarier, kunna för besvarande af 
sistnämnda fråga värdefulla hållpunkter vinnas. För 
en sådan undersökning stod mig ett särdeles gynnsamt 
material till förfogande i det gamla »Herbarium vivum 
de anno 1610», som förvaras å härvarande botaniska 
institution. Herbariet i fråga, det äldsta i Norden, har 
tillhört Christopher Rostius, den förste professorn i 
praktisk medicin i Lund, och tidigare ägts af en viss 
Hans van der Wische, som kanske hopbragt detsamma 
mellan åren 1610—1618, Gfenom donation år 1687 till¬ 
föll detta herbarium jämte hela Rostii bibliotek Lunds 
universitet \ 
Det största intresset från mikrokemisk synpunkt 
knöt sig i detta fall kring klorofyllet, hvilket som 
bekant i allmänhet betraktas som en i högsta grad 
labil substans, som inom kort undergår kemisk förän¬ 
dring och förstöres. Det närmaste uppslaget till min 
undersökning öfver klorofyllets förhållande hos detta 
300-åriga herbariematerial hade gifvits genom Molischs 
iakttagelse, att den s. k. kalireaktionen å klorofyll in¬ 
träder i vissa fall äfven å blad, som legat i pressadt 
tillstånd årvis i herbarier. 
Det Rostianska herbariet erbjöd visserligen ett en¬ 
dast föga tjänligt material för undersökning i detta 
syfte, då det lidit af olämplig förvaring under årens 
1 En utförlig beskrifning af herbariet och redogörelse för 
dess historia har jag lämnat i en år 1918 utgifven afhandling: 
Christopher Rostii herbarium vivum i Lund (tryckt som bilaga till 
Lunds högre allmänna läroverks årsredogörelse 1917 —1918; i för¬ 
kortad form återgifven, med samma titel, i Nordisk Tidskrift 1918). 
[Tillägg under tryckningen.] 
