189 
drusliknande struktur. G-röna kronblad af Primula elatior 
[Primula ueris; Postius: 105] färgades af koncentrerad 
svafvelsyra bruna med dragning åt rödt. Brunt blef 
likaledes färgämnet hos tungblommorna af Bidens cernua 
f. radiata [Postius: 114], h vilka, anmärkningsvärdt nog, 
ännu i herbariet visade gul färg. Till och med efter 
* 
en veckas inverkan af svafvelsyra fanns icke det ringaste 
spår till grön- eller blåfärgning. 
Ett ämne, som i upprepade fall visade oförändrade 
egenskaper, oaktadt det varit intorkadt i 300 år, var 
anthocyan. Pedan för blotta ögat gaf sig detta till¬ 
känna genom blommornas till en del bibehållna naturliga 
färg. Sådan iakttogs t. ex. hos följande: 
Cheiranthus annuus [Leucoium purpureum; Postius: 
22, 24], 
Agrostemma Githago [Lichtnis siluestris; Postius: 35], 
Delphinium sp ., flera arter |Consolita Regalis; Pos¬ 
tius: 102], 
Bellispj er ennis [Bellis, marien Poslein; Postius: 109], 
% ’ Eruca sativa [Weisser Senff; Rostius: 141], 
Scabiosa graminifolia [Tlaspi G-recum; Postius: 234], 
Althaea rosea [Posa septembris; Postius: 276]. 
Hos Eruea sativa framträdde de af anthocyan mörk- 
färgade ådrorna synnerligen vackert på kronbladens 
hvita botten. 
I flera fall undersöktes det anthocy anför ande växt- 
materialet mikroskopiskt och färgämnet själft mikroke- 
miskt. -Det visade sig, att anthocyan adsorberats af 
protoplasmarester, cellkärnsresiduer eller cellmembraner, 
hvilket, som jag redan tidigare funnit, är händelsen 
med intorkade anthocyanförande växtdelar öfver hufvud. 
Anthocy anet reagerade typiskt gent emot syror och al¬ 
kalier, gaf sålunda de för friskt, recent anthocyan ut¬ 
märkande färgomslagen, och fälldes med grön eller 
blågrön färg af basisk blyacetatlösning. Lösligheten i 
alkohol befanns dock i allmänhet ringa ; färgämnet ut- 
