191 
ning af alkali, brunfärgades af kaliumdikromatlösning 
och förhöllo sig i öfrigt såsom anthocyanfärgade kroppar 
hos andra växter. De gingo dock icke i lösning vid 
inverkan af alkohol. Hos en blåblommig form af samma 
Delphinium - art iakttogos små. obetydliga, klumpliknande 
massor af blå färg, sannolikt äfven de anthocyankroppar h B 
Bland mina i öfrigt anställda speciella iakttagelser 
å anthocyanförande blomblad må följande anföras. 
Hos Borr ago officinalis [Buglossa flore ceruleo; 
Rostius: 295] befanns blomkronans b'lå färgämne öfver 
stora ytor i behåll. Gentemot svafvelsyra förhöll det 
sig normalt, så ock gentemot ammoniak, hvarvid färgen 
gick öfver i grönt, därefter i gult. 
Blombladen hos Althaea rosea [Rosa septembris; 
Rostius: 276] visade, som nämndt, flerestädes i cellerna 
anthocyankroppar. Tillsats af ammoniak framkallade 
först omfärgning i grönt, därefter i gult. Anthocyankrop- 
parna gingo därvid i lösning. 
Muscari comosum [Hijacinthus maior; Rostius: 49]. 
Blommornas blå färg härrörde af intorkadt, till vissa 
celler sammandraget anthocyan af intensivt blå färg. 
Med svafvelsyra reagerade anthocyan normalt och gaf 
de typiska färgomslagen i karminrödt eller, om koncen¬ 
trerad syra användes, i gul- eller orangerödt. Intorkade 
1 Med afseende på det vid hyllebladen bundna färgämnets 
natur och förekomstsätt fördela sig Delphinium-arteniB, på trenne 
typer: 1) Staphisagria-g ruppen med blått anthocyan, förekommande 
dels löst i cellsaften, dels utskildt i dendritliknande kristallaggre- 
gater; 2) nudicaule-g ruppen med rödt. i cellsaften löst anthocyan; 
3) tfWsfø-gruppen, där hyllebladens svartbruna färg framkallas af 
ett helt annat färgämne, anthophaein. Det senare synes vara full¬ 
komligt indifferent gentemot såväl syror som alkalier. Särskildt 
distinkt te sig bilderna af anthophaeinförande celler vid plasmolys. 
t. ex. med 9 kalisalpeterlösning. De visa nämligen stor yttre 
likhet med garfämneförande cellers reaktion med kaliumdikromat 
enligt Sanio’s metod. 
